133 



Hade Fredrik II genom sina bref till sin systerson 

 sökt, „lui jeter 1'alarme dans le coeur', så var han nu 

 häri lönad med samma mått. Många uttalanden af ho- 

 nom intyga den nervösa oro, med hvilken han åsåg Gustaf 

 III:s energiska uppträdande. Till sin förtrogne rådgifvare, 

 statsministern Finckenstein, som vistades i Berlin, medan 

 Fredrik II mest uppehöll sig i Potsdam, skrifver han d. 

 10 nov.: ,.Jusqu'ici je ne vois aucun moyen ponr le (Gu- 

 stave III) retirer de 1'abime qu'il s*est creusé lui-méme", 

 och den 12: „La guerre est inévitable et j'y serai enveloppé 

 sans que je vois la moindre possibilité de me retirer de ce 

 labyrinthe. La seule consolation qui me reste, c'est que ce 

 n'est nullement ma faute et que, bien au contraire, je me 

 suis donné tous les mouvements possibles pour conjurer cet 

 orage et conserver la paix - '. 



Högst intressant är att granska den olika ton och 

 ställning, rättare sagdt, förställning, hvilken Fredrik II 

 under och efter oroligheten vid norska gränsen mot olika 

 håll iakttog. Närmast mot sina medintresserade, Sveriges 

 grannm akter! 



Till preussiska sändebudet i Stockholm, grefve Dönhoff, 

 sändes d. 9 nov. befallning att, så snart Gustaf III började sitt 

 angrepp, för det sveuska hofvet öppet förklara, att hans mo- 

 nark med den största förvåning såge den svenske konungen 

 bryta den försäkran han så nyss gifvit om, att han önskade 

 fred och sämja med sina grannar; — att hvarken Eyssland, 

 Danmark eller England, ja ej ens hela Europa med likgil- 

 tighet såge detta fredsbrott; — att Kyssland, när det väl 

 öppnade ett fälttåg på finska sidan, droge dit all Sveri- 

 ges krigsmakt och derigenom beredde danskarne tillfälle att 

 återtaga hvad de möjligen vid första anloppet förlorat. 

 Dönhoff ålades, om läget verkligen blefve så kritiskt, som 



1 



