138 



intresse, hvilket Ryssland hade i den svenska statshvälf- 

 ningen, och derför endast kunde mana denna makt till mo- 

 deration. I 



Att Österrikes representanter vid hofven i Versailles. 

 London, Madrid och Berlin betalts arbeta, för ett utjämnande 

 af den svensk-ryska konflikten, gaf dess önskning-ar icke nå- 

 got större eftertryck. — Också visades de öfVer alt tillbaka. 



Kannitz beklagade sig. i början af december, bittert 

 häröfver för Fredrik II.-s sändebud. I Frankrike hade 

 Österrikes intervention tagits mycket illa npp och i Byss- 

 land kanske ännu sämre. Da han sålunda endast skördade 

 otack för sina välvilliga bemödanden, läte han hela sin inter- 

 ventionsplan falla och lemnade åt Fredrik II, som i Beters- 

 burg ägde mera inflytande än det österrikiska hofvet, att åter- 

 upptaga den. Om kriget mellan Sverige och Byssland verk- 

 ligen bröte ut, da vore likväl Österrike beredt att träda 

 emellan. 2 Förgäfves tände Edelsheim riklig rökelse för den 

 österrikiske ministern. Fåfängt sökte ock Fredrik II upp- 

 muntra honom. 3 Underhandlingen i denna fråga och om 

 Sveriges ställning öfverhufvud upphörde mellan hofven i Wien 

 och Berlin. 







1 Solros till Fredrik II <1. 17 / n WIZ. 



2 Edelsheim till Fredrik II d. "L 1772. 



3 Fredrik II till Edelsheim d. «/„, •/„, >»/,„ »/„ 1772 — Till 

 Finekenstein skref Fredrik II: „La Oour de Vienne est effeetivement 

 Ma derniére ressource pour eonjnrer korade qui se prépare entré la 

 Eussie et la Suéde et qui menaec la tranquillité du Nord. J'en suis 

 si intimement, eonvaineu, qne J'ai fait tönt ee qtae ,1'ai pu ponr en- 

 eourager le Prinee Kaunitz å se preter au plan de médiation que Je 

 lui ai fait proposer". „Mais", tillägger Fredrik II ironiskt, „ilparait 

 que ee ministro est cncore indéterminé sur les iiaisous å eontracter 

 pour sa Conr". (Odaterad skrifvelse, antagligen från medlet af de- 

 cember 1772). 



