139 



Med aflåtlig uppmärksamhet följde emellertid Fredrik 

 II genom sina sändebud i Stockholm och Petersburg den 

 svenska frågans utveckling under vintern 1772—1773. 



Oförstäld mn den glädje, med hvilken han erfarit, att 

 Gustaf IILs rörelser mot Norge, åtminstone denna gång, icke 

 varit annat än „ime simple petite fanfaronnade de la part du 

 Boi de Suéde qui a pris plaisir de se divertir de 1'appré- 

 hension et de la frayeur qivelles inspiraient au Daune- 

 marc". l 



Men dermed var icke hans oro för Gustaf III sking- 

 rad: han förutsäg klart det djupa missnöje dennes utmaning 

 till Danmark väckte hos dess ryska beskyddarinna och be- 

 farade, att Gustaf IILs försvarsåtgärder, särskildtde i Finland, 

 om hvilka han af sina sändebud erhöll ganska utförliga uppgif- 

 ter, skulle ytterligare reta det ryska hofvet, Också höll Fred- 

 rik II icke upp med sina varningar till Gustaf III och fort- 



pa 



aret 1773 den korrespondans han med 



satte ännu in 

 denne inledt. 2 



Den skarpa touen i Fredrik ILs uttalanden hade onekli- 

 gen sin ganska naturliga förklaring. Han visste mer än väl, 

 att han i sin systerson hade en afsvnren motståndare, som 

 i förbund med Frankrike efter förmåga arbetade emot hans 

 intressen. Var än förmågan i detta afseende icke stor, re- 

 tade det emellertid Fredrik II att se. huruiedes Gustaf III 

 sökte hans skada, vare sig att det skedde i smyg, såsom genom 

 denunciationer vid de ryska, österrikiska och engelska hofven 

 och genom utspridande af ryktet, att Fredrik II i hemlighet 

 gynnat den svenska statshvälfningen. eller öppet, såsom när äf- 

 ven Gustaf III tog sig talan emot Fredrik ILs iugreppp i Dan- 



5 Fredrik II till Behnisch d. ",' n 1772; till f inckenstein d. 7,, 1772. 

 » So sid. llli -117. 



