144 



Dermed vore dörren öppnad på vid gafvel för utländsk in- 

 blandning ocli inhemsk partifejd: det nya statsskicket vore 

 förloradt. 1 



Vergennes kände ställningen så mycket mer oroande, 

 som han tyckte sig finna, att den samma icke egnades till- 

 börlig uppmärksamhet af dem det närmast vederbort, den 

 svenska regeringen sjelf. Han beklagar, att konungen icke 

 bibehöll den allvarliga själsfasthet, hvarpå han under revolu- 

 tionen gifvit prof, utan öfverlemnade sig, bedragen af ytan 

 och skenet, åt den vådligaste säkerhet. Af hans omgif- 

 ning åter, säger han, „låta sig de, som i hans förtroende 

 hafva den främsta platsen, ledas af strömmen och fråga ofta 

 mer efter denne furstes tycke, än efter hans sanna in- 

 tresse." 2 



En del af den mörka färgen i dessa skildringar torde 

 böra tillskrifvas Vergennes' böjelse för pessimism, hans 

 nära ställning till den Fersenska kretsen samt den kyla, 

 hvarmed han tyckte sig bemötas af Gustaf III och hans för- 

 trogne, bröderne Schefier. 3 Men i hufvudsak gaf verklighe- 



1 So bil. n;o 26. — Vergennes till d'Aiguillon d. »/,„ */,,, »/„ 

 1772 och **/i iYK&. — Tegnér meddelar, s. 45—47, utdrag ur de tre se- 

 nare dep., dock icke fullt noggrant öfversatta. De först återgifna sat- 

 serna i dep. af å. */i2 ly ( ^ a rätteligen : „om Kysslands afsigter äro miss- 

 tänkliga, så är detta ett skäl till att undvika alt, som kunde gifva det 

 samma ett giltigt motiv att lemua dem fritt lopp. Europas förnäm- 

 sta makter synas taga ett märkbart intresse af att Sverige icke skall 

 blifva angripet till hämd för de åtgärder (arrangements), hvilka det 

 senast vidtagit". 



2 Vergennes till d'Aiguillon d. "/jo oc' 1 V12 I11'i< 



3 Mycket uppseende tilldrogo sig, äfven vid utlandets hor, de 

 klagomål Vergennes väckte öfver, att han i likhet med öfriga sändebud 

 d. 24 jan. 17 73 under en kunglig „lever", vid hvars arrangerande, 



