150 



till dess han sjelf upptog deu samma i en ny, 

 omfattande form. 



långt mer 



Pä diplomatiskt område hade emellertid Frankrike un- 

 der de första månaderna af år 1773 flitigt arbetat för Sve- 

 riges sak, gifvande ton och hållning åt Sveriges egen di- 

 plomati. 



Med hofvet i Wien hade överläggningarna oafbrutet 

 fortgått om livad det ville göra till fredens bevarande. Lika 

 litet som Panin. sparade Kaunitz på försäkringar om Ryss- 

 lands fredliga tänkesätt: hankade „den fullkomligaste visshet. 

 att Ryssland icke tänkte på minsta vis »roa Sverige 1 ". Se- 

 nare, då hans jämkningsförsök i Petersburg visats tillbaka, 

 uttalade han stundom betänkligheter för Rysslands planer. 

 Dock vore det egentligen, förklarade han, från Fredrik II 

 Sverige möjligen hade något att befara. Vid furst Rohans upp- 

 repade förfrågningar, om hvilket parti Österrike skulle taga 

 vid ett angrepp på Svenska Pommern, svarade Kaunitz, att 

 Österrike vore för angeläget om sitt inflytande och sin värdig- 

 het inom Tyska Riket, för att tolerera ett sådant brott mot 

 rikslagarna. Han erkände, att Österrike garanterat Sverige 

 dess tyska besittningar och förklarade, att dess sak skulle i 

 Wien understödas med den största 'värme. Men på hvilket 

 sätt, med hvilka medel, — det var en fråga, hvarpå Kaunitz 

 aldrig lemnade ett klart besked. Så gaf han, då det span- 

 ska sändebudet i medlet af februari inlemnade en skarp 

 deklaration om sitt hofs intresse för Gustaf IILs ärorika 

 statshvälfning och om dess förväntan, att Österrike arbetade 

 på att undertrycka möjliga anslag mot Sverige, ett svar. 

 som med många ord sade intet. - Likaså, när kort derpå 



1 Creutz tili Gustaf III d. % 1773. 



s Bark iusände denna deklaration till Scheffer d. "/. 17 7;? 



**ä 



