151 



furst Rohan på särskild befallning upprepade sina tidigare 

 uttalanden om Frankrikes beslut att understöda Sverige och 

 dess hopp, att Österrike dervid med Frankrike komme att 

 göra gemensam sak. I Versailles tydde emellertid dWiguillon 

 denna oklara hållning såsom i grunden välsinnad och blott 

 af försigtig beräkning skenbart opålitlig K 



Siktigare uppfattade det svenska sändebudet i Wien ställ- 

 ningen. Den passiva, tillbakadragna hållning grefve Bark 

 under hösten 1772. enligt sitt hofs (önskan, iakttagit hade 

 han likaså på dess uppmaning lemnat. Men de över- 

 läggningar rörande Sveriges ställning, hvilka han sålunda 

 förde med Kaunitz. kunde endast stärka hans öfvertygelse. 

 att Sverige icke borde för ett eventuelt öfverfall af dess 

 grannar bygga några förhoppningar på Österrikes interven- 

 tion. Ty Österrike läte sig i sista hand uteslutande bestäm- 

 mas af hänsyn till sina allierades. Preussens och Rysslands, 

 önskningar 2 . Af denna anledning styrkte ock Bark sin mo- 

 nark i dennes beslut att nedlägga den plan han omedel- 

 bart efter sin statshvälfning uppkastat och hvilken Bark då 

 fann antaglig, att af Josef II taga investitur för Svenska 

 Pommern, för att derigenoni göra sin besittningsrätt till 

 denna provins så mycket mera erkänd. 



De förhoppningar Gustaf III gjort sig beträffande 

 wiener-hofvets medverkan till befästande af hans statshvälf- 

 ning syntes, trots Frankrikes försäkringar om motsatsen,. 

 alt mindre förverkligas. Det var ögonskenligen icke det 

 fransktvänliga inflytandet, som med afseende å Sverige domi- 

 nerade i Wien. 



» Creutz till Gustaf III d. Vi- 10 /j, "A och "/, 1778. 



' Bark till U. Scheffer d. 24 /n H72, % 16 / 2 och «/, 1773. 



