165 



I en långt allvarsammare tonart voro de skrifvelser hållna, 

 hvilka legationssekreteraren v. Kiörning sände sitt hof. Han 

 betonade, att Panin Just icke alltid säger det samma, som han 

 tänker", till bevis hvarpå v. Kiörning påpekade, att Panin 

 för ,,sin gamle vän", Eibbing förnekat åtskilliga fakta beträf- 

 fande Rysskinds rustningar. Dessutom framhöll han med 

 skärpa samma farhåga, som äfven Ribbing uttalat, den att 

 måhända ryska kejsarinnan blott dolde sina anfallsplaner 

 under Panins fredsbedyranden, hvartill sannolikheten syntes 

 så mycket större, som grefvarne Orlov med början af året 

 1773 åter stego i Katarina ILs gunst l . 



I Stockholm mottogos dessa budskap från Petersburg 

 med stigande oro. Man ville der vinna visshet om livad 

 från öster stod att förvänta. Eibbing befaldes iakttaga „den 

 största försigtighet, men största möjliga aktivitet" för att 

 utforska det ryska hofvets afsigter och — för att icke kom- 

 promettera Gustaf III — genom Durand förmå det till „en 

 tydligare explikation". Han erhöll tillika upprepade ordres 

 att „discoursevis" vederlägga de berättelser om svenska an- 

 fallsplaner och anslag mot Byssland, hvilka ryktet förtäljde 

 i Petersburg. Sveriges och Frankrikes stämning mot Ryss- 

 land vore den vänskapligaste; till bevis härpå meddelar 

 Scheffer „i största förtroende 1 ' i februari, att Durand t. o. m. 

 gjort det ryska hofvet anbud om en svensk- fransk allians. 

 Scheffer „ betygade på det heligaste", att Sverige på intet 

 sätt motarbetat Rysslands fred med Turkiet: alla Oelsings 

 instruktioner innehöllo, att lian ej borde „blanda sig i denna 

 underhandling eller i dess fortgång lägga minsta hinder". 



1 v. Kiörning til! Scheffer d. "/,, "/„ 23 / 2 och % 1*73 



