hyste några anfallsplaner mot Sverige. Scheffer garanterade 

 derjämte, såsom för sin personliga del. att talet om Sveriges 

 förbund med Porten saknade all grund ; Gustaf III och Lud- 

 vig XV önskade tvärtom visa sig förtjena Rysslaads vän- 

 skap. — Försäkringar om Gustaf IILs fredliga tänkesätt 

 gäfvos likaledes åt samtliga öfriga sändebud. Vergennes 

 gick i godo för deras uppriktighet och konungen förklarade, 

 att de gåfvos på hans befallning. 



Men att tillsända utlandets hof. åtminstone det ryska, 

 en formell, skriftlig deklaration öfver sina fredliga afsigter 

 lät Gustaf III icke ens nu förmå sig. I)'Aiguillons upp- 

 maningar härtill hade upprepats af den svenska legationen i 

 Petersburg \, Vid den första krigskonseljen påyrkades likaså 

 en deklaration i antydd riktning till ryska hofvet. 2 Äf- 

 ven från Gustaf III:s sändebud i Berlin kom kort derpå en 

 uppmaning härtill, tydligen enligt det preussiska hofvets ön- 

 skan 3 . I denna punkt vidhöll emellertid Gustaf III sin en 

 gång intagna hållning. Han ville icke lemna Katarina II 

 ett tillfälle att sätta under öfverlägguing sina fordringar och 

 förslag med afseende å Sveriges författning. Han under- 

 stöddes häri af Ulrik Scheffer och af Vergennes + . 



Scheffer yttrade åt Vergennes, att han trodde sig hafva 

 öfvertygat Österman om det svenska hofvets fredliga önsk- 



1 IJibbing till Gustaf III <1. */, och 21 /, H'1$, v. Kiörning till 

 Scheffer dt 9 /, och 18 / 2 1773. 



2 Österman till 1'anin d. Vid mars 17 73. 



: ' Zöge v. Manteuffel till Scheffer d. % 1773. Han betonar, att 

 den person, som rådde honom att gifva Gustaf III detta råd, var ,,en 

 nära anhörig at herr von Hertzberg, ser denne sin anförvandt fa- 

 milicrcment alla dagar och torde, hört samma utlåtelse af denne stats- 

 minister, hvilken åter kan hafva sig bekant, att konungen, dess herre, 

 genom en sådan deklaration lättast tranquilliserades". 



4 Yergemies till d'Aignillon d. Va och 15 / :1 1773. 



