194 





XII. 





Frågan om utländsk makt med våldsam hand skulle 

 kullkasta Sveriges nya författning eller icke. hade under 

 vintern 1772—1773 tagit en alt vidare, alt mer invecklad 

 gestalt. Den hade ju längre, desto mer blifvit en allmän 

 europeisk fråga. 



De gamle antagonisterne på ömse sidor om Kanalen 

 stodo för Sveriges skull ånyo rustade emot hvarandra. Den 

 svenska statshvälfningen hade här skapat en kris, som syn- 

 tes blott vänta på det rätta ögonblicket, för att låta Euro- 

 pas vester och söder upprepa krigsbullret i Norden. Men 

 England icke mindre än Frankrike skulle mot inre önskan 

 hafva gått i striden. 



Utan något eget intresse härvid, var Spanien, sina för- 

 drag likmätigt, beredt att förena sina vapen med Frankrikes. 



Österrike hade alla skäl att icke önska ett angrepp 

 på Sveriges andel af Tyska Riket, Fredrik II till vinning. 



Fredrik II sjelf sträfvade att till hvarje pris förebygga 

 ett svenskt-ryskt krig. 



Annorlunda tedde sig frågan för Sveriges två öfriga 

 grannar. För dem var det tydligt, att Sverige, samladt och 

 enigt under den författning Gustaf III infört, skulle gå 

 framåt i yttre och inre styrka. För Ryssland kom clertill 



