199 



Men några synnerliga förhoppningar åt detta liåll gjorde 

 sig Gustaf III icke. Alla hans uttalanden från denna tid 

 vittna om, att han ansåg freden med Ryssland fullkomligt 

 interimistisk och beroende främst på dess krig med Turkiet. ' 



Häri bedrog han sig icke. Katarina II hade, tvungen 

 af omständigheternas makt, uppskjutit sina anslag mot den 

 nya svenska författningen, men icke uppgifvit dem. Härom 

 uttalade hon sig öppet inför sina förbundne, Sveriges grannar. 



Fredrik II hade, då han i april samtidigt erfor Gustaf 

 IILs brådskande rustningar och fredskongressens i Bukarest 

 upplösning, trott* ett fredsbrott från svenskt håll vara 

 nära förestående. 2 Han hade då låtit Edelsheim ånyo 

 uppmana Kaunitz att genom Frankrike eller på någon an- 

 nan väg söka dämpa den utbrytande elden. 3 Och för för- 

 sta gången hade han nu skyndat att erbjuda ryska hofvet 

 sin bemedling till att hålla Sverige i lugn. 4 Kort derpå 

 mottog han med „un plaisir infini" Rysslands fredsdeklaration 

 till det svenska hofvet. s Det ryska hofvet afböjde förbindli- 

 gen Fredrik ILs interventionsanbud. Det förklarade sig icke 



1 „Je suis donc convaincu que le moment de la paix avec les 

 turcs sura le signal de la guerre avec nous", skref Gustaf III d. V» 

 1773 till Creutz. 



2 Se sid. 141. 



3 Fredrik II till Edelsheim d. 25 / 4 1773. 



* Fredrik II till Solms d. 24 / 4 1773. I följd af Solms förhastade 

 meddelande om ryska hofvets benägenhet för Fredrik II:s medling 

 (dep. d. Vs 1773) förnyade Fredrik II ännu d. 22 / 5 sitt medlingsanbud. 



6 Han skrifver om denna deklaration d. 27 / 4 1773 till Solms : 

 „Elle est congue å peu prés dans le sens de Fexplication ou. 

 selon mes ordres de samedi dernier (d. 24 /.i), j'ai désiré que la Eussie 



