202 



statslivälfning kunde icke, sedan dess verk fått bestå, hunnit 

 vinna erkännande och rotas, förebäras såsom skäl för ett 

 anfall af främmande makt. Icke heller komme Sverige, det 

 förutsågo, såsom nämdt, dess fiender mycket väl, att om 

 någon tid vara lika öppet och svagt för ett utländskt an- 

 fall, som i det ögonblick, då det rycktes upp ur „partitide- 

 hvarfvets" regim. 



Denna framgång var visserligen att väsendtligen till- 

 skrifva Portens motstånd mot Rysslands fredsförslag. Men 

 detta motstånd hemtade väsendtligen sin styrka från Ver- 

 sailles. Öppet antog sig det franska hofvet, såsom Gustaf 

 IILs protektor, hans sak likaväl i Konstantinopel som i Pe- 

 tersburg, i London som i Wien. Bestämdheten i dess utta- 

 landen, de rustningar, hvarmed det gaf dem innebörd, stälde 

 i utsigt ett allmänt krig såsom oundviklig följd af ett an- 

 grepp på Sverige. Och med denna utsigt för ögonen gaf 

 England dubbelt eftertryck åt sina varningar till ryska hof- 

 vet och åt sin vägran att lemna något understöd till dess 

 anslag emot Sverige. 



Detta Frankrikes bistånd på. diplomatisk väg, dess 

 bidrag till höjande af Sveriges försvarskrafter och de säkra 

 utsigter Gustaf III hade att vid nödfall se dessa bidrag 

 ökas gåfvo styrka och stadga åt hans hållning. Stående en- 

 sam, lemnad utan Frankrikes hjelp, hade Gustaf III svårli- 

 gen förmått genomföra sin statslivälfning, än mindre hade 

 han mäktat upprätthålla sitt verk. 



Gustaf III tillkommer dock onekligen en dryg andel 

 af framgången. Väl är det sant, att han icke besatt den 

 oböjliga själsfasthet, den sjelfbeherrskning, den förmåga af 

 lugn konsekvens i vilja och handling, som dana den store 

 statsmannen. Och härpå gaf han äfven under tiden när- 

 mast efter statshvälfningen prof, så i de omogna eröf- 



