204 



skildt på militäriskt område. Och, huru lifligt man än må 

 beklaga, att Gustaf III icke infriade de löften han vid sin 

 statshvälfning gaf och icke i sjelfstyrelsens intresse utbildade 

 den till sin natur provisoriska författning han infört, hälso- 

 sam var onekligen för det svenska folkets politiska mognad 

 den tid af samlad konungamakt, som följde på frihetstidens 

 partiväsen. 



Närmaste kamp med sina fiender kunde Sverige lyckligt 

 bestå. I den derpå följande låg det visserligen under 

 mot sin öfvermäktige granne i öster. Men då stäldes icke 

 mer Sveriges politiska sjelfbestånd på spel och Finlands 

 skilsmessa från Sverige inträffade då under förhållanden, 

 hvilka läto vårt land gå till möte en framtid, sådan det, 

 mänskligt att se, aldrig blifvit beskärd under Katarina II:s 

 dagar. 



Från denna synpunkt framträder den djupt allvar- 

 samma karaktären af den kris Sverige och dess nyss införda 

 författning åren 1772—1773 genomgick, men ock vidden af 

 den vinning dess lyckliga utgång innebar för det svenska 

 icke mindre än det finska folkets följande utveckling. 



