222 



gen af det finska försvarsverket i en kraftigare hand än 

 Stackelbergs och erbjöd dennes plats åt Spreugtporten, men 

 denne vägrade, af skäl, som ofvan nämts, att mottaga detta 

 förtroende. Staekelberg, som emellertid på konungens kal- 

 lelse i slutet af mars afreste från Finland, fick sålunda, när 

 han två månader senare dit återvände, auyo öfvertaga 

 sitt befäl. } 



De krigsfarhågor, under hvilka den svenska regeringen 

 i mars 1773 uppbjudit sina krafter till Finlans försvar, 

 skingrades kort derpå. Försvarsåtgärderna i Finland hade 

 bestämts af vexlingarna i den politiska atmosfären. Också 

 efterträdde nu lugn, om än ingalunda overksamhet, den bråd- 

 ska, hvarmed åtgärderna till Finlands värjande mot ett ryskt 

 anfall nyss vidtagits. 



Det står utom alt tvifvel, att värt land vid denna tid- 

 punkt icke var beredt att mottaga ett dylikt. 2 Om någon 

 del af Sveriges rike, hade under ett sådant förhållande Fin- 

 land anledning att glädja sig, då den redan så öfverhängande 

 läran för Sveriges nya statsskick aflägsnade sig och dermed 

 Kysslands erövringsplaner lades å sido. 



1 Om hans myndighet på denna post se bii. 16. 



'- Jfr. sid. 187. Gnstaf III skrifver till Creutz d. x / s 1773, att 

 visserligen den finska armén och flottan med det understöd Frankrike 

 anslagit kunde till den 1 jan. 1776 bringas i utlofvadt skick, men icke 

 så fästningarna i Finland. Med alla de förbätringar, som på Svea- 

 borg sedan statshvälfningen utförts, vore den icke i stånd att för- 

 svara sig mer än 8 dagar. Sprengtporten hade beräknat, att denna 

 fästning och Lovisa kräfde, utöfver det, som för dem anslagits, 7 

 nwnor guld per år, för att inom ett år sättas i försvarligt och inom 

 tre år i fullt krigsdugligt skick. Och beröfvadt skyddet af dessa 

 fästningar, var Finlands försvar utan fotfäste. 



