238 



hvilka stryka i samma riktning, som Stortötarbergets skiff- 

 righet, delvis dock i ESE. På en mindre bergklack nära 

 invid angifver geologiska undersökningens kartblad ENE 

 strykande gneis med sydlig stupning. Söder om Mårbacka 

 reser sig en; klint, hvilken utgör en tektonisk fortsättning 

 af Tötarbergen, i det den består af gneisgranit med några 

 lameller, som antyda en E— V strykning. Ännu längre i 

 Tester, vid nordöstra ändan af Stenhagsmossen, anstår åter 

 en medelkornig röd granit; dm, är emellertid mera pegmatit- 

 artad och dess endast på någon pun*t skönjbara skiffrighet 

 går i NNV, hvarigenom den ansluter sig; till de sydligare i 

 samma klippa befintliga gneispartien. 



Invid Stortötar gård reser sig ur slättetf.en för dessa 

 trakter ganska ansenlig klippa, som norr om \ Mårbacka 

 sträcker sig vesterut. Ett pass leder öfver dess tistra del, 

 ett annat djupare och bredare öfver dess midt. DtJtta se- 

 nare begagnas af jern vägen. Partiet närmast öster orifl järn- 

 vägen är Munkberget, det vestra partiet Gerknäs Kolfiags- 

 berg. Hela denna sträcka består af gneisgranit, som rPJer 

 en mångenstädes rätt stark skiffrighet i E — V, således x 

 bergets orografiska riktning och parallelt med gneisgrani t" 

 sträckan närmast i söder. För det mesta är denna gneis ? " 

 granit ljusgrå, nästan hvit, och medelkornig, med starkt in -" 

 vecklad hvit ortoklas och ej obetydligt glimmer. På någr.'^ 

 ställen är den dock mörkare, mera finkornig, och äfven röd " 

 aktiga partier finnas. 



Vester om Kohagsberget, på andra sidan af dalen, be ] " 

 stå bergklackarne af röd massformig granit, bortom hvilke » 

 gneis med annan strykning uppträder. Vi hafva såled< 

 åter nått vestra ändan af gneisgraniten. Utan fara för e 

 förhastad slutsats torde vi kunna betrakta Tötarbergen och' 

 Kohagsberget som delar af en enda gneisgranitmassiv med 



