240 



mera liknande hornblendeskiffer. Den består af mörkt horn- 

 blende, oligoklas af ljusgrön, i blått eller gult stötande färg, 

 samt är vanligen något glimmerrik". 



Lika litet som graniten i den södra gneiszonen liknar 

 den närmast befintliga gneisgraniten, lika litet överens- 

 stämma granitådrorna i den norra zonen med Munkbergets 

 gneisgranit. Den temligen grofkorniga röda eruptivmassa, 

 som genomtränger gneisen, bildar älven gångar i gneisgra- 

 niten. 



Norr om den nu skildrade gneiszonen reser sig Kukku- 

 mäki. Dess södra del, som bildar den 93,8 m. höga toppen, 

 består af grofkornig röd granit. Denna granitstock stiger 

 med en brant vägg upp öfver den norra delens hvita. tem- 

 ligen grofkorniga gneisgranit. Den sistnämnda visar endast 

 fläckvis spår till skiffrighet med lodräta, i |— Y strykande 

 skiffringsplan. Samma bergart framsticker ur gruset mellan 

 Kukkumäki och Kyrkstad. Geologiska kartbladet angifver 

 norra Kukkumäki såsom gneisberg med ENE strykande, NN\ 

 stupande skikt. Således finnes sannolikt gneis pä nordliga- 

 ste sluttningen, som jag ej hann besöka. Vester om Kukku- 

 mäki uppträder finkornig gneis med alldeles afvikande strati- 

 fikation, så att vi här åter stå vid vestra ändan af en gneis- 

 granitmassiv. Då den i söder angränsande gneiszonen viker 

 af mot ENE. få vi måhända betrakta de mellan Valby och 

 Väjby liggande höjderna som fortsättningen på Kukkumäki- 

 massiven. De bestå nämligen, så vidt jag hann öfvertyga 

 mig derom, af en grofflasrig, hvit granatrik gneisgranit med 

 gV— NE strykning och lodrät eller nästan lodrät stupning. 

 Geologiska undersökningens kartblad angifver på denna 

 sträcka dels gneis, dels granatgneis och betecknar bergklac- 

 ken närmast Valby med NE strykning och SE fall. 



Vid sydvestra hörnet af Mårbackamassiven, mellan 



