245 



granitmassiv, som sträcker sig tvärt öfver Orsnäslandet och 

 bestar af temligeu finkornig röd granit lik den, som rader 

 på en stor del af bergen söder om Stortötar. Der vägen 

 till Alitiala smid går igenom denna bildning, finner man vid 

 bergets fot vester om vägen några N— S strykande, mot V 

 stupande gneislager inbäddade i graniten, de sista utlöparne 

 af Lillsjögneisen. 



Såsom jag påpekade, öfvergår hornblendegueisen på 

 Lillsjöns östra strand isynnerhet i södra delen till grå glim- 

 mergneis. Tillika öfvergår dess lutning småningom från 

 15° till 45° SV. Knapt 500 meter ostligare anstår samma 

 glimmergneis med 50° SV lutning och fortsätter med förän- 

 drad strykning och varierande amfibolhalt längs Munkber- 

 gets norra fot bort till dioritskifferbergen vid Vejans, såsom 

 jag redan utförligt framstält, Denna petrografiska och stra- 

 tigrafiska likformighet tyckes tala för att Lillsjögneisen är 

 en tektonisk fortsättning af den norra gneiszonen vid Totar. 



Gneisgraniten i Kukkumäki eger deremot icke någon 

 tektonisk fortsättning åt vester. Bergen omkring Jönsböle 

 visa helt andra strykningsriktningar och lagrens stupning 

 flerstädes är sådan, att hela nejden mellan Kukkumäki och 

 Lillsjögneisen måste anses för ett särskildt block. De äro 

 tillika genomträngda af stora massor pegmatitartad granit, 

 isynnerhet mot öster, hvilket tyder på ett samband mellan 

 graniten i detta block och den ståtliga granitmassiven, som 

 bildar Kukkumäkis topp. 



Sydligast, omkring folkskolehuset, finner man öfver- 

 Vägande granit. Berghällen framträder der så obetydligt 

 ör marken, att sambandet mellan de olika partierna ej rätt 

 tydligt kan urskiljas. I flere hällar ser man massformig 

 granit omgifvande några i N—S strykande gneisstrater. 

 Nordost om skolhuset sträcker sig en kort klipprygg i rikt- 



