en föga skiffrig gneis genomsatt af pegmatit. Man kan här 

 följa skiffriiigeii' i tvenne mot VNV konvexa veck. i livilka 

 skiffringsplanen stupa brant mot öster och sydost, I klip- 

 pans norra del deremot. der en mera konstant NNE stryk- 

 ning råder, faller skiffringen blott 25° mot ESE. På den 

 nordöstra af de två klipporna. Vassgrunda, råder en tydlig, 

 delvis ytterst finkornig gneis med vexlaude olika hårda la- 

 ger och stora ursköljningar. Lagren äro pä tvären genom- 

 satta af qvartsgångar, stryka i NNE och falla 50° mot ESE. 

 Synbarligen gör Verknäs— Kyrkögneisens strykning öfver 

 Mangsön, Likholmen och dessa klippor en båge mot NE. 

 I bågens fortsättning på fastlandet finner man en markhäll 

 1 skogen med gneisfragment inbäddade i en flasrig gneis- 

 gmnit med vexlande skiffringsriktningar, ur hvilka jag som 

 medeltal af sex mätningar erhöll N 30° E. Denna punkt, 

 Öster om hvilken graniten vidtager, tyckes förhålla sig till 

 Verknäszonen pä samma sätt som det ställe, der Ahtiala 

 v ägen korsar samma granitmassiv. förhåller sig till Lillsjö- 

 gneiszonen. 



Bällby lyder under Svarta. Stratifikationen på södra 

 delen af Bällbylaudet är mig följaktligen obekant. Men de 

 °i'Ografiska förhållandena antyda, att gneisen med NV stryk- 

 ning fortsattes under sjön och ett godt stycke in i landet. 

 Mot Kyrkön, Verknäs, Bålabyhalfön och de två halföarne, 

 som omgifva I3redviken, utskjuta fråu Bällbylandet lika 

 Bftånga halföar eller uddar, och i det inre sträcka sig enligt 

 geologiska undersökningens kartblad nästan alla gneisberg 

 1 NV riktning, på samma sätt som på sjöns södra strand. 



Följer man Verknäsgneisen mot söder, får man bevittna 

 e» likartad böjning. Berget i skogsbrynet söder om Verk- 

 näs består af glimmergneis med NV strykning och 30° NE 

 stupning. Högre upp i sydost böja sig skikten, med unge- 



