252 



djupare lagren. Samma förhållande har professor Wiik re- 

 dan för längesedan konstaterat inom den laurentiska forma- 

 tionen kring Nyslott och Helsingfors (Finlands geologiska 

 förhållanden, I, sid. 51). Men redan på udden uordvest om 

 Bredvik uppträda starkt ursköljda gneislager och kalkinlag- 

 ringar, och närmare Svarta, innan vi ännu lemnat Verknäs- 

 blockets stratifikation, finna vi på kartan stora kalkstockar. 

 Det synes mig derför troligt att Verknäsblocket icke ut- 

 gör en enkel skiktföljd utan antingen ett ensidigt öfverstjelpt 

 veck, hvars underskänkel ligger i dagen vid Svarta, eller ock 

 tvenne block, det östra skjutet öfver det vestra, om ej möjligt- 

 vis vester om Bredvik en förkastningsyta går fram, längs hvil- 

 ken Svartåstycket sjunkit till de kalkförande lagrens nivå. 

 Att döma af geologiska undersökningens kartblad rå- 

 en mera likformig fNV strykning hos lagren vester om 

 Svarta ända bortåt Kattelus. På denna sträcka tyckas så- 

 lunda de tektoniska förhållandena gestaltat sig enklare lika- 

 som öster om Kyrkstad.' I sin helhet ter sig Lojobäckenets 

 södra och sydöstra brädd som en geotektonisk båge af mer 

 eller mindre starkt uppresta skikt, deri glimmergneis och 

 hornblendegneis äro de rådande bergarterna. Glimmergneisen 

 öfvergår i denna båge på en del ställen i gueisgranit eller 

 ersattes af denna bergart, och man finner exempel på att 

 denna öfvergång sker utan makroskopiskt skönjbar gräns. 

 Serien är fattig på kalksten och andra lättlösliga mineralier. 

 På en sträcka är denna bågformiga skiktbygnad afbruten, 

 nämligen mellan Jönsböle, Svarta och Strutmossen. Ett 

 stort genombrott afl yngre granit har här egt rum. Berg- 

 lagren hafva undergått väldiga rubbningar, så att en mot 

 den normala vinkelrät strykning blifvit rådaude. Ett eller 

 flere block hafva sjunkit så att en högre, mera kalkrik geo- 



i gneisgranitens nivå. Till 



logisk horisont blifvit bringad 



