256 



jer ett klippstycke, som är starkt sönderklyftadt med rub- 

 bade lösa block, och bortom detta ställe visar hornblende- 

 gneisen åter 45° E strykning med 50° SE fall. 

 (57.) Holmarne obs. 17—20 nordvest om Pietnäs äro rika 

 på grofkornig rapakiviartad granit. Ehuru den jemte gra- 

 niten förekommande gneisens hufvudstrykning kunde bestäm- 

 mas, äro skikten dock i hög grad veckade. 



Såsom häraf synes, förekomma undantagen från den 

 allmänna ENE strykningen helt lokalt, omgifna af terräng 

 med normalt strykande skikt. Granit åtföljer allestädes 

 denna afvikande stratinkation. Äfven i närheten af förkast- 

 ningen (56) fmnes sådan. Berget, hvari förkastningen fin- 

 nes, betecknas af geologiska undersökningen som granit, och 

 strandklipporna inom Biskopsnäs bestå till större delen af 

 denna bergart. 



Detta förhållande, att de lokala rubbningarne åtföljas 

 af graniten, är anmärkningsvärdt, emedan graniten i meller- 

 sta och norra delarne af Lojobäckenet ingalunda är allmän. 

 Jag har här sällan observerat den utom på de rubbade 

 ställena, och då alltid i obetydlig qvantitet. Den fierestädes 

 på Storöns vestra strand uppträdande graniten står i sam- 

 band med den väldiga eruptivmassa, som fyller hela Tall- 

 näslandet. På båda sidorna om sundet ligga i den medel- 

 eller grofkorniga massformiga röda graniten åtskilliga iso- 

 lerade gneisfragment inbäddade i olika riktningar, vanligen 

 svartblå till färgen och med tät textur och alltid skarpt af- 

 gränsade från granitmassan. 



En från områdets öfriga förekomster afvikande karak- 

 tär har graniten på klipporna och holmarne nordvest om 

 Pietnäs. Den består af temligen utbildade ljusröda orto- 

 klaskristaller af en ärts till en valnöts storlek liggande tätt 

 intill hvarandra i en grundmassa af svart glimmer och färg- 



