267 



sydliga skiktlutningen oaktadt de sekundära rubbningar, som 

 stå i samband med granitgenombrottet. 



De norra holmarne ligga i förlängningen af Ämmän- 

 kallio-sadelns norra skänkel. Holmen C visar en myckenhet 

 granit, hvilken här likasom på B icke eger en så porfyrisk 

 utbildning som graniten på D och på klippan i söder. Den 

 lagrade bergarten på C är glimmergneis. Skikten slå stora 

 veck och luta oregelbundet. Öfvervägande tycktes dock ENE 

 strykning och brant sydlig stupning vara. 



Holmen D är en af Loj osjöns märkvärdigheter. Den 

 består af tvenne genom ett lågt sandnäs förenade klippor 

 af den mest olika bygnad. Figur 8 är en kartskiss öfver 



*+++ granit 



=5^ gneis 

 sMid-y lf . f|var . t " ~' s= 



yt or I sitgneis stCIiröS 



' , > med nr- c o 

 '-Iskötjmn- 



:inil:ir ' 



sand 



Fig. 8. Holme mellan SMaatila och Pietnäs. 



denna holme. Dess längd torde i det närmaste uppgå till 

 75 meter, och den största höjden är ungefär 3 m. Den 

 runda vestra delen är till mera än hälften öfvertäckt med 

 ett rös af stora kantiga och kantnötta stenblock. Endast 

 toppen och södra sluttningen äro bara. Toppen krönesafen 

 tvärt uppstigande liten klippa. Den obetydliga del af berg- 

 hällen, som är synlig, består mest af på, ända resta mycket 

 veckade och vridna skikt af gneis och hornbleudefels genom- 

 trängda af den fasta porfyrgraniten. Någon öfvervägande 



