275 



Lojoblockets vestra gräns är svår att iakttaga, eme- 

 dan det sträcker sig ut i Ristlaks viken och denna är nä- 

 stan fri från klippor och grund. Utanför Kurksaaris nord- 

 östra udde har sjöfälluingen blottat en klipphäll. Den be- 

 står endast af pegmatitgranit. På Kurksaaris närmaste 

 strand visa sig vresiga gneisskikt strykande i ENE med 

 •JO— 60° SSE fall, således tillhörande Outamozonen. De 

 8'enomsättas af en temligeii finkornig qvartsrik granit samt 

 af pegmatitgångar. Mellan ön och närmaste strand af Lojo 

 kyrkbys område ligga tvenne små klippholmar. Den vestra 

 består af medelkornig granit, hvari den rödaktiga qvartsit- 

 artade gneisen utkilar med några i N— S strykande och 

 35—450 e stupande skiktändar. Att på grund af denna 

 observation anse Loj oblocket sträcka sig ända hit torde vara 

 förhastadt, emedan de obetydliga skiktändarne kunna ligga 

 helt och hållet inbäddade i graniten, afskilda från allt sam- 

 band med andra lager. Ej heller den östra klippan lemnade 

 lågon upplysning om Lojoblockets utsträckning. Den be- 

 står af en fiiikornig qvartsitisk gneis, hvari jag icke kunde 

 urskilja några lager. Den fina obestämda skiffrigheten kan 

 v ara clivage. Detsamma gäller om en på fig. 9 synlig berg- 

 klack vid stranden 140 m. söder om Hiitis bro. Den visade 

 en fin skiffrighet, som varierade i riktningarne X 25—40° E 

 1J ied, såsom det tycktes, nästan lodräta skiffringsplan och 

 består af finkornig .jvartsitgneis, mycket sprickfull och genom- 

 satt af pegmatit och qvarts. En liknande gneis med spric- 

 kor, qvartsådror och obestämd skiffrighet fann jag på syd- 

 östra stranden af Sitosaari. 



Holmarne LeesaaiL Hallberg, Multapäät och Kalkki- 

 saari ega en utpräglad längdutsträckning i den på Storön 

 och Outamolandet rådande strykningsriktningen. Enligt geo- 

 lo giska undersökningens karta bestå Leesaaris alla klippor 



