276 



af granit, de öfriga liolmarne af den kalkstensförande gnei- 

 sen. På Haikari udde och hela Lillojarao strand visa skik- 

 ten en dermed öfverensstämmande strykning. I motsats mot 

 den enformiga stratifikationen och fattigdomen på granit på 

 Storön äro emellertid Ojamoskikten vresiga och rikligt genom- 

 satta af graniten. Betydande afvikelser från hufvudstryk- 

 ningen äro helt vanliga. Torsionsfenomen förekomma, och 

 måhända äfven små förkastningar. Ytterst på Haikari udde 

 står rostvittrande, delvis förstörd gneis genomsatt af gån- 

 gar och lagergångar af pegmatitartad granit. Skikten stryka 

 på samma häll i N 60—75° E och deras lutning vexlar från 

 20° till 40° SSE. 300 meter östligare vid stranden stryka 

 samma bergarter i N 60° E och luta 20° mot SE. Omkring 

 Lillojamo brygga visa sig små kalkstens- och pyroxenfels- 

 skikt mellan gneislagren. Bergarten är vresig; strykningen 

 vexlar mellau N 60° V och N 65° E, och lutningen är syd- 

 lig. Ännu längre mot öster, der svämleran vidtager, visar 

 en bergklack af glimmergneis med granit E— V strykning' 

 och 30° S lutning. Invid Lillojamo gård stryka gneisstra- 

 terna likaledes i E-V med 25° S fall, och ej långt söder 

 om gården finnes ett kalkbrott genomsatt af röd granit. De 

 kalkbäddarne begränsande gneislagren stryka der i N 65° V 

 med SV lutning. 



Ojamo ödelemnade grufvor äro anlagda i „ett i E— V 

 strykande lågt gneisberg och hafva en hornblenderådande 

 gångart" säger Holmberg. Ojamo är äfven bekant för före- 

 komsten af en gångart lik den, som jag anträffade vid Jöns- 

 böle (se sid. 22), sammansatt af friserande labrador ochqvarts 

 jemte prismatiska kristaller af ett mineral, som ansetts för 

 apatit, men enligt prof. Wiiks benägna meddelande till en del 

 befunnits vara nephelin. Dessutom är samma ort känd för 

 sin rikedom på olika slag af i kalken invuxna eller i gån- 



