278 



bergart. Detta skiktsystem eger längst i vester samma stryk- 

 ning och nära nog samma sydliga stupning som lagren på 

 Bällbylandets nordvestra strand, och gneisryggarnes sträck- 

 ning i Bällbylandets inre antyder att åtminstone strykningen 

 är konstant på en sträcka af några kilometer. Men österut 

 utför systemet en böjning mot öster och sydost omkring Ors- 

 näsgraniten. Och på samma gång tyckes lagrens stupning 

 aftaga, om man får döma deraf, att den på nordvestra de- 

 len af Bällbylandet förherskande stnpningsvinkeln 70—75° 

 icke blifvit observerad på Peinsaari. Iakttagelser i öns inre 

 erfordras för att afgöra detta. 



Lagren äro rikligt genomsatta af den röda graniten- 

 Följer man stranden af Bällbylandet genom sundet mot Ivars, 

 finner man att denna strand uppbygges af branta klippstu- 

 por af samma granit, och på hela Biskopsnäs område her- 

 skar graniten åtminstone längs stränderna. Ett och annat 

 gneisfragment sticker fram i granitmassan. Härifrån sträc- 

 ker sig ett sammanhängande granitområde till den höga 

 branta holmen Kuutlukainen, jemte denna holme omfattande 

 öarne Jalasaari och Huhtsaari. Geologiska kartbladet an- 

 gifver visserligen gneis på tvenne . ställen af Jalasaari. Meu 

 strandklippan midt emot Biskopsnäs' närmaste ndde består, 

 så vidt jag kunde finna, hufvudsakligen af grof kornig peg' 

 matitlik röd granit inneslutande några få i N— S strykande 

 gneisstrater. Deras högst afvikande strykning betecknar 

 till fylles deras oväsentliga roll på detta ställe. Ännu mindre 

 skäl fann jag att beteckna Jalasaaris andra „gneisberg' 

 som sådant. Den höga delvis rätt branta kullen närmast 

 sydvest om Ivars består åtminstone från stranden upp t lU 

 toppen uteslutande af ganska grofkornig ljusröd granit utan 

 spår till skiffrighet. En skogseld har blottat hela sluttnin- 

 gen, så att intet tvifvel kan råda om observationens allmän- 



