284 



af bäckenet. Ty graniten uppträder ingenstädes som täcke 

 eller ström öfver de skiffriga bergarterna, utan endast i form 

 af stockar, gångar och intrusioner. På livilket sätt än dessa 

 stockar af hela kilometers vidd uppkommit, saknar man här 

 deras öfre begränsning. Icke ens då de mera basiska erup- 

 tiverna, dioriten och diabasen, uppstego genom traktens 

 berggrund, hade någon del af området blifvit denuderad till 

 sitt närvarande djup. Ty äfven dessa bergarter uppträda 

 endast i form af gångar, icke som täcken på ytan. Grani- 

 tens natur af en på djupet stelnad eruptivmassa, i många 

 trakter ådagalagd genom Judds, v. Kichthofens, v. Moisiso- 

 wics', Reyers och Suess' forskningar, tyckes sålunda icke 

 förneka sig här. 



Då nu graniten visar sig i gångar i den qvartsi tiska 

 gneisen, och likartad gneis i tunnare skikt vexellagrar med 

 kalkstenen och pyroxenfelsen, tvingas vi till det antagandet 

 att äfven denna Loj obäckenets nuvarande högsta preglaciala 

 geologiska horizont varit öfvertäckt af en ansenlig berg- 

 massa. 



Den teoretiska betraktelsen leder oss således till att 

 förutsätta en väldig denudation. Har denna denudation va- 

 rit så likformig att bäckenets nuvarande relief i någon mon 

 motsvarar den ursprungliga? 



Denna fråga måste obetingadt besvaras med nej. Vis- 

 serligen faller det största observerade djupet nära intill 

 störingszonens nordvestra gränslinie, och sjöns längdaxel lö- 

 per nästan parallelt med denna linie och sammanfaller del- 

 vis med den. Men vattenfylda dalar nästan parallela med 

 samma linie observeras å ömse sidor, så väl mellan Bredvik 

 och Orsnäs som norr om Karkkali. Och om äfven ingendera 

 af dessa dalar vore så djup, som fjärden utanför Leesaari, 

 så är dock den nivåskilnad, som förefunnes mellan enskilda 



