286 



niten åtföljda störiugarne och bergens veckoing hafva icke 

 varit den direkta orsaken till Lojobäckenets uppkomst, men 

 de hafva indirekte inverkat bestämmande på dess läge och 

 former. Bäckenets bildning är en process af nyare datum, 

 och de krafter, sem direkte åstadkommit den, återstå att 

 sökas. 



Vi skola för detta ändamål underkasta denudationens 

 resultat en närmare granskning. Det förhållande, som härvid 

 främst faller i ögonen, är, såsom redan blifvit framhållet i 

 beskrifningen öfver traktens orografi, kulminationspunkternas 

 föga vexlande höjd. Af ryska topografiska kårens karta 

 har jag erhållit de blad öfver Lojotrakten, som för närva- 

 rande äro tillgängliga. De omfatta hela bäckenet med un- 

 dantag af den nordvestra delen eller af den del, som i öster 

 begränsas af Karstus meridian och i söder af Buosniemis- 

 breddgrad. Bladen äro genom uppdragna bågminuter de- 

 lade i rektanglar, hvilka två och två bilda qvadrater af i 

 det närmaste 3,4 qv. km. areal. Jag lånar från denna källa 

 uppgifterna öfver kulminationspunkternas antal och höjd 

 inom hvarje qvadrat af den nämnda storleken, begynnande 

 längst i nordvest, vid Karstu. 



Inom den första qvadraten, mellan Karstu och Outaino- 

 viken, räknar jag tjugutvå kulminationspunkter af en till 

 84,6 in. uppgående medelhöjd och med en maximal varia- 

 tion af — 8, c och + 9,o m. Den andra qvadraten, norr 

 om Outamoviken och vester om Hornavesi, innehåller nio 

 bergkullar, hvilkas medelhöjd är 84,7 m. med afvikelser 

 af — ■ 12,2 och + 11,9 m. Den tredje qvadraten omgifv er 

 Jantoniemi och innehåller mest vatten, hvarför berghöjder- 

 nas antal här är blott tre med en medelnivå af 73,8 m. och 

 afvikelser af — 4,3 och + 6,2 m. Den fjerde qvadraten 

 sträcker sig österut till Sedola och är äfvenledes vattenrik, 



