290 



ligt att traktens kulminationspunkter närma sig- eller litet 

 öfverskjuta ett plan, som från hafsytan långsamt stiger till 

 något mera än 70 meters höjd i trakten kring Lojosjöns 

 norra ända. Bestämma vi planets höjd efter de högsta 

 kulminationspunkterna, når det i trakten af Karstu 100 m- 

 Då de yttersta skären ligga 44 kilometer från Karstu, är 

 det tänkta planets lutning 1 : 440 eller knapt 0° 8'. Man 

 kan icke tveka att med v. Eichthofen och Suess betrakta 

 detta plan som en abrasionsyta, så mycket mindre som den 

 upprepar sig lika utpregladt både österut och vesterut. På 

 Helsingfors meridian stiga bergtopparne till hafsytan i de 

 yttersta skären och till 140 m. på 64,i kilometers afstånd 

 inne i landet, hvilket gifver en stigning af 1 : 458 eller 

 0° 7, 5 '. Ännu ostligare, mellan Borgå och Lovisa, stiger 

 kulminationspunkternas plan 87, g km. från de yttersta skä- 

 ren 149,2 m. (Huhmarmäki i Orimattila), hvilket utgör en 

 lutning af 1 ; 5S7 eller 0° 6'. Vester om vårt område, V' 1 

 Hangöudds meridian, stiga kulminationspunkterna på ett 

 afstånd af 67,9 km. från de yttersta skären till 120,3 ni., 

 hvilket utgör en lutning af 1 : 564 eller 0° 6'. Från Haugö 

 udd till Lovisa är 200 kilometer. Hvar och en, som sett 

 södra Finland, vet att denna sträcka med afseende på re- 

 liefen icke utgör något undantag från de allmänt rådande 

 förhållandena. Samma småbackighet, samma jemna horizont 

 af otaliga nästan lika höga kullar ser man öfverallt, fi" m 

 Abo skärgård till Viborg. Alla dessa bergkullar hafva pla»* 

 eller mjukt afrundade breda toppar; några breda till oel< 

 med ut sig till små platåer. Och om äfven dalarne od» 

 slätterna mellan dem äro betäckta med löst material eller 

 vatten, sticker dock berggrunden på talrika ställen fram ur 

 betäckningen och visar att denna icke döljer några ansen- 

 liga klyftor eller andra fördjupningar jemförliga med ett 



