292 



mera markerad höjd; den består af hornblendegneis med 

 öfvergångar till hornblendefels och till glimmergueis. Och 

 bortom denna höjd skönjer man granitplatåerna på Orsnäs- 

 landet. Jalasaari är ovanligt bergig och hög. Denna ö be- 

 står af medelkornig granit. Från dess toppar kan man 

 öfverblicka hela den låga Storön med dess talrika kalkbrott 

 och ögat stannar ej förr än mot Outamolandets granatgneis 

 och kompakta kalkstenstoma glimmergueis. De tre öarne i 

 sundet öster om Maila äro ganska höga, oaktadt de vid 

 stränderna visa rika kalkstenslager. Men deras toppar bil- 

 das af granit- och gneismassor på samma sätt som kalkstens- 

 serien i Ämmänkallio skyddas af ett gneistäcke. Endast i 

 profilen vid sundet är kalkstensserien utsatt för de förstö- 

 rande krafternas angrepp, och der är den starkt ursköljd 

 med meterbredt framspringande ribbor af qvartsit och felsit. 

 och tvenne grottor sträcka sig in i berget. Upplysande är 

 äfven kontrasten mellan Tallnäslandets höga breda granit- 

 platå och de omgifvande låga kalkstensrika trakterna rundt 

 omkring. Och på samma sätt dyka Kuutlukainens och Lee- 

 saaris granitklippor upp ur en terräng, så låg, att den helt 

 och hållet döljes af vattnet. 



Der gneisgraniten, den kalktoma gneisen och den me- 

 delkorniga graniten råda, stå de dominerande höjderna tä- 

 tare, så att terrängens medelnivå stiger nära abrasiouspla- 

 net, såsom i trakten kring Lilltötar, kring Kattelus och i 

 närheten af Karstu. Der den kalkstensförande formationen 

 råder, närma sig endast granithöjderna abrasionsplanet, så- 

 som Jalasaari och Tallnäslandet. Och den största fjärden 

 ligger mellan den kalkrika Lojo backe och den lika kalk- 

 stensrika Storön i den på denna ö rådande formationens 

 strykningsriktning. 



Det har redan blifvit framhållet huru öfverensstäm- 



