293 



mande de orografiska riktningarne inom bäckenet äro med 

 de stratigrafiska. Tillika gjordes den observationen att de 

 flesta i skiktens strykningsriktning gående dalar hafva en 

 antiklinal eller isoklinal bygnad. Detta förhållande uppre- 

 par sig äfven i terrängens finare detaljer. Så t. ex. anteck- 

 nade jag invid Bålaby, der glimmergneisskikten luta 30° 

 öot ENE, att terrängen stiger från Verknäsviken mot vester 

 i afsatser, som från en i NNV strykande kam slutta lång- 

 samt mot ENE och brant mot VSV. De branta sluttnin- 

 garne visa vackra skiktändar med tunna lagergångar af 

 Pegmatit. Likaså stiger berget på den följande udden, när- 

 mast öster om Bredvik visserligen ganska brant på östra 

 sidan — i överensstämmelse med siu till 00° ENE upp- 

 gående skiktlutning, men stupar dock ännu vildare och bran- 

 tare mot VSV. Ett säreget uttryck får överensstämmelsen 

 Mellan skulpturen och stratigrafiu i berget mellan kallsjön 

 °eh Jönsböle. Berget sträcker sig temmeligen i hornblende- 

 gneisskiktens riktning, dock icke fullkomligt i södra delen. 

 ^er stryka skikten snedt öfver bergkammen i riktningen 

 N 20° V. (Se fig. 3 och sid. 21). Stupningen är här 45" 

 Sv - Denna del af berget är obeqväm att passera, emedan 

 den är besatt med fem sekundära kammar, hvilka parallelt 

 med hvarandra rida snedt öfver hufvudkammen i riktningen 

 ^- t. V. Deras sidor äro stupande och äfven ändarne sänka 

 si g brant utför bergets sluttningar. Bergets norra hälft 

 sträcker sig noggrannare i skiktens strykningsriktning, som 

 der är N 45° V. Der försvinna tvärkammarne och bergets 

 krön blir platåformigt med lindrig sluttning mot sydvest 

 1 Överensstämmelse med den till 15° minskade skiktlut- 

 ni ngen. 



Egendomligt är äfven att iakttaga dalarnes förhållande 

 1111 granitmassiverna. Då en med stratifikationen öfverens- 



