'298 



några för grytbi] dningeu tillräckliga beständiga sprickor i 

 inlandsisen. 



Att platårännorna blifvit eroderade, då markens nivå 

 stod någorlunda i jemnhöjd med traktens betydligaste berg- 

 kullar kan knappast betviflas. Ty hade terrängen omkring 

 platåerna varit betydligt lägre, skulle erosionen hafva ver- 

 kat starkare på bergmassivernas branta sluttningar än på 

 de jemna platåytorna. Erosionsfenomenen borde då vara 

 tydligare och mera storartade i massivernas lägre delar. Men 

 nu märker man knapt några säkra erosionsspår i det fasta 

 berget lägre ned än på platåytorna och de högsta sluttnin- 

 garne, om man undantager de otvifvelaktigt glaciala före- 

 teelserna, till hvilka vi snart skola komma. Haraf kan den 

 vigtiga slutsatsen dragas att den delen af traktens relief» 

 som befinner sig på en lägre nivå än platåränuorna, d. v- » 

 största delen af terrängen, väsentligen danats af andra kraf- 

 ter än preglacial erosion. Den kraft, som här verkat, h» r 

 trängt djupare än de preglaciala vattendragen, hvilkas strå- 

 tar brötos i strömhvirflar och forsar mot Kohagsbergets ocli 

 Kaijolatraktens toppar. Denna på större djup trängande 

 kraft liar skulpterat efter de urgamla tektoniska rubbnin- 

 garnes föreskrift, Den har urgräft dalar i de stratigrafisk* 

 hufvudriktningarne, den har utmejslat granitmassiverna ocli 

 omgifvit dem med periferiska dälder. Den har med förkär- 

 lek angripit kalkstenen och de lager, som åtfölja denna 1#* 

 lösliga bergart. Den har arbetat så, som vittringen arbe- 

 tar i varma skogrika länder, och skulle det urspungfe* 

 vittringsgruset vara bevaradt åt oss på, några ställen, isy 11 ' 

 nerhet på de lägre belägna, så skulle ingen betvifla att re- 

 liefen är vittringens verk. Men vittringsgruset är borta, 

 lerorna äro kalkfria, och backarne betäckas af saud och de 

 produkter af mekanisk förstöring, som känneteckna inlands- 



