30 6 



tila — Vols. är refflornas medelriktning N 39, v° V. Under 

 förutsättning' att reliefen i slutet af istiden varit densamma 

 som nu, kunde isen här fritt antaga sin normala rörelse- 

 riktning, livilken enligt geologiska undersökningens uppgift 

 är mellan NV — SE och NNV— SSE i de nejder, som inne- 

 fattas i kartbladet n:o 2. Under samma förutsättning har 

 isen också öfver Virkbyfjärden och dess flacka omgifningar 

 samt på de NV — SE gående bergen och dalarne på Verk- 

 näs— Bredvik-blocket kunnat röra sig opåverkad af tvär- 

 gående relielformer. Medelriktuingen i dessa trakter är i 

 sjelfva verket N 88,s° V. Söder om Storön ställer sig Bällby- 

 landets balk på tvären mot skridisen, i vester flankerad af 

 Tallnäslandets granitmassiv, och här, mellan Saarenpää, 

 Bällby och Ahtiala, gå refflorna i mera vestlig riktning, 

 N 42,i° V. Deremot borde man längs Storöns vestra strand 

 på de lägsta klipporna kunna uppvisa någon om än ringa 

 afvikelse i motsatt riktning, framkallad af det djupa i N—S 

 riktning framgående sundet vid foten af Tallnäslandets 

 branter. Denna förväntan blir uppfyld, ty refflornas medel- 

 riktning är här N 30,4° V. 



Samma sträfvau hos refflorna att länka sig efter ter- 

 rängen skönjes äfven i smått, Solitander är (anf. arb. sid. 

 88) benägen att såsom sådan tyda variationen hos reftel- 

 riktninganie på den ofvan omtalade bergklacken i Bällby 

 ström. På Ahtiala färjsunds södra strand, som sträcker sig 

 i öster och vester med brant sluttning mot norr, gå refflorna 

 i N 45,5° V, men vid det i N — S gående sundet, som deri- 

 fran leder till Gerkuäsfjärden, gå de i N 42° V, och i det 

 djupa trånga sundet mellan Jalasaari och Biskopsnäs gå de 

 till och med i N 32° V. Vid norra inloppet till sundet 

 mellan Storöu och Tallnäslandet, der klipporna sträcka sig 

 så att isens nedersta lager tvingas upp på låglandet kring 



