107 



»öle, gå refflorna i N 47° V. men längre söderut i sundet 

 är medelriktningen N 34° V. De af Jernström observerade 

 :-korsrefflorna" (refflor i olika riktningar på samma berghäll, 

 men ej öfvertvärande hvarandra) på udden 1,5 km. vester 

 om Maila finnas på det ställe, der ismassornas nedre skikt 

 måste flyta i sär, dels mot Bällbylandet (N 49° V), dels 

 nppför bergen mot Maila (N G0° V). Den afvikande reffel- 

 riktningen vid Torhola tyckes vara framkallad af den höga 

 branta bergvall, som här sträcker sig i rent sydostlig rikt- 

 ning och invid hvars fot den refflade strandklippan finnes. 



På grund af dessa iakttagelser anser jag det otvifvel- 

 aktigt att reffelriktningen N 57 — 64° V tillhör samma system 

 som flertalet af de öfriga refflorna och. uppkommit samtidigt 

 med dem. Den angifver den mest utpräglade lokala afvi- 

 kelsen i isens rörelse, men ingalunda den enda. Isen, eller 

 •itminstone dess nedersta lager, har i någon mon fogat sig 

 efter terrängens ojemnheter. Landskapets relief, sådan den 

 nu är, har inverkat på isens rörelse. 



Att detta icke var alldeles i slutet af istiden, synes 

 likaledes af refflornas riktning. De äro ej ett verk af lo- 

 kala jöklar. Ty rörelsens anpassning efter terrängens ojemn- 

 heter är högeligen ofullständig. Ingen dalgång har inne- 

 sltitit den is, som öfvertvärat sunden kring Storön. Reff- 

 lorna peka visserligen i åtskilliga riktningar, men endast 

 sällan och likasom tillfälligtvis i någon orografisk hufvud- 

 riktning. Den is, som inristat dem, har skridit från nord- 

 vest tvärt emot Karkkali och snedt öfver den starkt kupe- 

 rade trakten mellan Karstu och Paloniemi med dess nivå- 

 skilnader af 60 meter och mera. Nedpressad i sundet norr 

 om Storön har bottenisen, hämmad af de massor, som pac- 

 kats mot höjderna kring Maila och Saarenpää, lidit en af- 

 länkning på 23° mot öster, men dock icke fått rum att ut- 



