309 



På en låg strandhäll vid södra mynningen af sundet mellan 

 Storön och Tallnäslandet ocli äro vida fåtaligare än de pa 

 samma häll förekommande refflorna med riktningen N 42° V. 

 hvilka de öfvertvära utan att jag af de två systemens ut- 

 seende kunde bedöma hvilketdera är äldre. Ett annat ställe,, 

 hvilket äfven kan åberopas som ett tecken på tillvaron af 

 lokala jöklar, är östra udden af Kaitasaari utanför Maila. 

 Vidstående kartskiss åskådliggör situationen (%. 12). Ud- 



Fig. 12. Befflad IcJippa på Kaitasaari, 



den bildas af en från VSV utspringande bergklack af fin- 

 kornig hård glimmergneis, hvars skikt stryka i N 65° E med 

 40—50° lutning mot SSE. Längst i NE är klippan afrun- 

 dad med kupig sluttning, men den norra sidan utgör en 

 brådstupande nästan alldeles rak \ägg, som fortsattes ett 

 stycke inåt holmen. Stranden gör här en liten bugt, mot 

 hvilken flata, till större delen grustäckta berghällar slutta 

 ganska starkt i ENE riktning. Utanför viken och kring 

 udden tyckes sjön vara djup. På de moutonnerade hällarne 

 i öster ser man mycket skarpa refflor i K 64° V. Skridisen 

 har således kommit öfver Karkkali, pressats ned i sundet, 

 glidit upp mot Kaitasaari och öfver denna holme i riktning 

 fflot Seppälä. Den brådbranta väggen har fått mottaga 

 trycket af ismassan. Den är alldeles jemu, polerad och re- 

 pad af otaliga refflor, hvilka peka uppåt mot udden i en 

 vinkel af 37° mot horizontalplanet. Korsande dessa refflor 

 förekommer en hop andra, lutande 25° mot öster, på en fläck 

 af 0,4 qv. meters vidd ungefär midt på väggen. Äfven 



