311 



gen af dem närmar sig så mycket retfelriktningarne, att ens 

 den ifrigaste anhängare af den glaciala erosionen skulle 

 v %a tolka överensstämmelsen som ett bevis på att de af 

 dessa riktningar begränsade dalarne äro urholkade af isen. 

 Härmed vill jag icke förneka isens förmåga att afrunda 

 bergens former. Tvärtom har jag redan haft talrika anled- 

 ningar att tala om moutonnerade hällar, och sådana finnas 

 öfverallt i Lojobassinen likasom i Finlands öfriga nejder. 

 Men afnötningen har tydligen tidigt nått sin gräns. Om- 

 rådet är rikt på lodräta klippväggar, och vanligen äro de. 

 som resa sig ur vattnet eller nära stränderna och ännu ej 

 blifvit angipna af vittringen, rikligt rafflade i riktningar, 

 som harmoniera med glacialrefflornas riktning på närmaste 

 lutande eller vågräta hällar. Jag anmärkte till min öfver- 

 i"askning, att de hällar, som äro vända mot skridisens rö- 

 i'elserifflfiing', hvarken äro mindre allmänna eller lägre än 

 de, som stå i lä för ismassans angrepp, ett förhållande, som 

 vore otänkbart, om isen urholkat reliefen ur fast berg. 



Sålunda icke blott saknar området stöd för åsigten att 

 dess relief blifvit frambringad genom glacial erosion ur fast 

 klyft, utan lemnar till och med positiva bevis pä att en 

 vidt gående erosion af denna art icke egt rum. 



Deremot gifver trakten bevis på att inlandsisen 

 i ett annat afseende haft ett stort inflytande på bäckenets 

 relief. 



Utom det gamla förkastningssysstemet, som föregått 

 a brasionen och varit åtföljdt af granitens genombrott, fin- 

 nes i trakten ett yngre, som icke åtföljts af några eruptio- 

 ner. Det står i samband med bergarternas förklyftning. I 

 detta afseende är Kohagsberget vid C4erknäs särdeles läro- 

 r ikt. Ofvanstående konceptbokskiss (fig. 11, sid. 73) gör 

 ^ke anspråk på att riktigt återgifva detaljerna, men kan 



