311 



Sa s, än den på sid. 52 omnämnda och på fig\ 9 angifva 

 §'i'anitklippan vid bron öfver Hiitis sund. Mot Laxpojo vi- 

 Keu är denna klint genomskuren af en förkastningsyta, som 

 med 65» N fall stryker i E— V. Det norra blocket ligger 

 ungefär 8 meter lägre, nere i strandens nivå (se tig. 14). 

 Det är till största delen betäckt med krossgrus, mylla och 

 vegetation. Endast dess vestra kant sticker upp ur jorden 

 som låga moutonnerade hällar med refflor i N 41° V. Det 

 södra blocket är mot toppen starkt afrundadt och vittradt, 

 Men längs nedre hälften tvärskuret och slätt, utan spår ef- 

 ter refflor. På en sida är det stympadt af bergsprängare 

 ror väganläggningens skull, men den vestra sidan utgöres 

 a * en i N 5° V strykande och 05° V stupande plan och slät 

 orefflad \ägg, som i rät linie fortsattes norrut och bildar 

 det norra blockets vestra begränsning. Den norra och den 

 vestra väggen mötas i eu skarp vinkel, som är vänd rätt 

 emot inlandsisens angreppsriktning. Ehuru något klippblock, 

 som skulle ansluta sig till den vestra väggen, ej synes till, fcve- 

 *M jag ej att betrakta den som en yta af samma slag. som 

 «eo norra väggen. Och att denna är en förkastningsyta, 

 framgår af följande förhållande. Det södra blockets krön 

 °ch det norras yta äro moutonnerade och den sistnämnda 

 dessutom refflad. Eefflorna kunna följas nästan ända fram 

 till den norra väggen af det högre blocket. Skridisen har 

 således haft tid och kraft att starkt påverka de båda bloc- 

 kens nuvarande i olika nivå befintliga öfre ytor. Men de 

 två väggytorna visa inga refflor, ehuru sådana för öfrigt 

 mom området äro allmänna på lodräta väggar, och vinkeln 

 Mellan de två väggarne är så skarp, som den omöjligt skulle 

 kunna vara, om den uthärdat angrepp af samma kraft, 

 som åstadkommit moutonneringen och refflingen af de öfre 

 ytorna. 



