318 



otänkbart. Tvärtom måste sådana framkallas af ismassans 

 ofantliga tryck på det ojemnt vittrade undeiiagret. Anta- 

 ger man inlandsisens mägtighet öfver Lojobäckenet till blott 

 500 meter, så motsvarar redan detta ett tryck af mer än 

 400,000 kgr. på hvarje qvadratmeter. Fimnos några genom 

 kemisk sönderdelning luckrade skikt på djupet, så måste 

 de sammantryckas, och hade kalklagren i någon vidsträck- 

 tare mon blifvit upplösta af grundvatten, så måste instört- 

 ningar ega rum. Dessa måste isynnerhet försiggå längs 

 kalklagrens strykningslinier, således i de orografiska hufvud- 

 riktningarne. Och de vidsträcktaste sänkningarne måste 

 inträffa, der den kalkförande formationen intog det minst 

 lutande läget och de genom kalkstenens upplösning bildade 

 hålorna sålunda ernått de största horizontala dimensionerna- 

 En sådan trakt är fjärden öster om Storön. 



Att kalkstenen under tidernas lopp varit utsatt för 

 stark upplösning, derom vittna ej blott de små hålorna i 

 Ämmänkallio. En vida större kalkstensgrotta förekommer 

 2V 2 km. derifrån, vid Torhola på Karkkali udde. Denna 

 grotta omnämnes i texten till geologiska undersökningens 

 kartblad n:o 2. Bifogade profilteckning genom densamma 

 är utförd efter anteckningar och mätningar, som jag gjort 

 på stället (fig. 15). 



När man med båt från öster nalkas Torhola landnings- 

 plats, följer man den vassbevuxna nordöstra stranden af en 

 liten bugt, som från sundet skjuter in i Karkkalilandet. 

 Stranden innanför vassen är närmast vikens mynning klip- 

 pig, men längre fram lemna höjderna rum för en albevuxen 

 strandremsa. Bakom alarne stiger terrängen raskt till en 

 stenig och klippig grusbacke bevuxen med snårig skog, i 

 hvars trädbestånd nio almar af arterna Ulmus montana Wit& 

 och U. effusa Willd. ingå. Här och der framsticka små 



