323 



bergarternas minsta koliäsion, nämligen förklyftningsytorna. 

 Af dem plägar en vara parallel med strykningen, de andra 

 deremot diagonala i bestämda vinklar eller vinkelräta. Vi 

 hafva redan anfört flere exempel derpå. Deraf förklaras 

 det nya förkastningssystemets överensstämmelse med det 

 gamla, som föregick abrasionen och åtföljdes af granitge- 

 nombrotten. 



V. Postglaciala förändringar. 



Då inlandsisen för sista gången drog sig tillbaka från 

 Lojobäckenet, qrarlemnade den mellan de afrundade berg- 

 kullarne blott ett obetydligt, af talrika vida hål genombru- 

 tet lager af morängrus. Likasom i Grönland, enligt hvad 

 A. E. Nordenskiöld upprepade gånger och senast med stort 

 eftertryck i sin berättelse om den andra Dicksonska expe- 

 ditionen framhållit, inlandsisen i det, närmaste upphört att 

 frambringa en bottenmorän, så tyckes äfven här dess erode- 

 rade kraft hafva blifvit uttömd och erosionsprodukterna till 

 största delen blifvit bortskaffade, innan istäcket smälte bort. 

 För det mesta är morängruset här icke i stånd att väsentligt 

 modifiera den af berggrunden gifna reliefen, öfverallt, till 

 och med i dalarne och på de flacka fälten, sticka rundade 

 klintar och flata hällar fram ur de lösa jordarterna. 



I skarp kontrast mot fattigdomen på bottenmorän stå 

 de väldiga hopar af svallgrns, som förekomma på vissa stäl- 

 len i bäckenet och af hvilka de betydligaste äro Karislojo 

 och Lojo åsarne. Dessa åsar finnas i korthet beskrifna i 

 Geologiska undersökningens texthäfte n:o 2. För en när- 

 mare kännedom om den stora Lojoåsens form och inre byg- 



