334 



pressadt läge och den sandstensartade gneisen tyckes på en 

 linie ligga horizontelt. 



De veck, som innehålla de äldsta, mest hoppressade 

 lagren, innesluta massor af medelkornig, ofta granatförande 

 gneisgranit. Dennas skiffrighet stryker i gneisskiktens rikt- 

 ning. Der gneisskikt ntkila i eller inneslutas af gneisgra- 

 niten, är gränsen mellan bergarterna vanligen otydlig, så 

 att det ser ut, som om den ena skulle öfvergå i den andra. 



Efter veckningen har trakten blifvit utsatt för väldiga 

 störingar. Bergmassan har blifvit genomsatt af sprickor och 

 längs dessa hafva förkastningar och förskjutningar inträffat 

 De betydligaste störiugarne hopade sig längs Ojamozonen, 

 d. v. s. från Lojo backe till Svarta. Denna zon genomskär 

 bergvecken diagonalt, och inom densamma är stratifikatio- 

 nen så rubbad att lagrens läge före förkastningarne ej mera 

 ken igenkännas utan mycket noggrann forskning. Summan 

 af förkastuingarne blef en stor sänkning i midten af bäcke- 

 net, hvilken bragte de mindre veckade yngre lagren ned 

 till jemnhöjd med de äldre. Bäckenet bildade nu en kata- 

 klas, hvars axel strök i NE — SV. Dessa störingar åtföljdes 

 af den yngre, massformiga granitens genombrott. Den in- 

 trängde i sprickorna och hålrummen och skilde blocken från 

 hvarandra. Derför intager graniten de största arealerna inom 

 de områden, der förkastningarne varit starkast. Ojamo stö- 

 ringszon beledsagas i nordvest af en nästan sammanhängande 

 granitzon, och en annan sträcker sig snedt igenom densamma 

 åtskiljande de tvenne mest rubbande blocken, Jönsböle- och 

 Verknäsblocket, från hvarandra. En annan ansenlig granit- 

 massiv bildar Tallnäslandet. 



Alla dessa förändringar skedde på stort djup. Veck- 

 ningen torde hafva försiggått under ett tryck, som motsva- 

 rar en belastning af berg till minst 2,000 meters höjd. Un- 



