der dessa förhållande impregnerades kalkstenen med mineral- 

 lusuingar, som gåfvo upphof till de talrika invuxna minera- 

 lierna, ock samtidigt nppstodo de mineral- och malmgångar, 

 som utgöra ett karaktärsdrag för området. 



De nu skildrade processerna efterlemnade en storartad 

 bergstrakt, livars spår vi kunna följa i de likartade bergar- 

 terna och deras med Loj otraktens öfverensstämmande stra- 

 tifikation genom hela sydvestra Finland. Det är professor 

 Wiiks „södra gneisgebiet", såsom han benämner det i sitt 

 värdefulla verk „Öfversigt af Finlands geologiska förhållan- 

 den". Eedan före silurtidens inbrott tyckes hafvet hafva 

 nalkats och begynt angripa denna bergstrakt. En abrasion 

 följde, bergens inre blottades i ett frän söder lindrigt sti- 

 gande plan och silurtiders haf bredde sin transgression öf- 

 ver den nybildade platån. 



Derefter förlora vi spåren af traktens daningshistoria. 

 Huru länge platån var hafsbotten veta vi ej, och lika litet 

 veta vi om nere transgressioner och abrasionér öfvergått 

 densamma. Blott det synes sannolikt, att nya veckningar 

 och nya till stort djup gående förkastningar ej mera inträf- 

 fade. Omsider drog hafvet sig tillbaka och platån blef ut- 

 satt för atmosfäriliernas inverkan. En vittring begynte, 

 hvilken torde hafva varit i full gång under tertiärtiden, 

 då till och med polartrakterna ännu hyste en rik vegetation. 

 Under växternas och värmens medverkan trängde vittringen 

 på djupet, platåns yta murknade sönder, lösliga beståndsde- 

 lar af bergarterna bortfördes af grundvattnet och håligheter 

 uppkommo i de kalkrikaste lagren, medan andra lager blefvo 

 mer eller miudre uppluckrade och porösa. På ytan af abra- 

 sionsplatån runno vattendrag, som genomskuro de högsta, ur 

 vittringsgruset uppdykande klipporna, bildande forsar och 

 strömdrag i erosionsrännorna och ursvarfvande jättegrytor i 



22 



