338 



sjöarne. Med den uttryckliga reservation, att flere orsaker 

 kunna samverka till en sjös uppkomst, uppställer denne er- 

 farne och genialiske geograf följande åtta på uppkomstsät- 

 tet grundade hufvudgrupper : 



a) grusjordsjöar, vattensamlingar hvilka uppkomma i 

 gropar i ojemnt hopad lös jord; 



b) afdämningssjöar, alstrade genom att en fördämning 

 uppkastas tvärs öfver en flodbädd; 



c) afsnörningssjöar, frambragta sålnuda att en del af 

 en hafsvik eller en insjö genom landbildning åtskiljes från 

 det bäcken, som den tillhört; 



d) utgräfningssjöar, hvilka uppkomma derigenom att 

 utifrån verkande krafter urholka ett bäcken; 



e) sprängningssjöar, bildade genom att vattnet samlar sig 

 i fördjupningar, framkallade af underjordiska ämnens explosion ; 



f) inbrottssjöar, uppkomna genom iusjunkning af ett 

 stycke af markens mera ytliga lager; 



g) tektoniska sjöar, sådana vattenfylda bäcken, som 

 uppkommit genom tektoniska processer, således genom rörel- 

 ser i jordens djupare ytlager, och hvilka stå i synbart kau- 

 salt sammanhang med den inre bergbygnaden ; 



h) kontinentala sjöar, intagande kontinenternas vid- 

 sträckta inre bassiner; om dessa anmärker v. Richthofeu 

 dock att de icke väsentligt, utan endast till graden skilja 

 sig från många slag af de mindre bäckenen. 



Af dessa åtta hufvudgrupper hafva endast d och /' 

 tillämpning på Lojosjön. Den är icke längre en tektonisk 

 sjö, sedan den ursprungliga reliefen utplånats genom abra- 

 sionen. Ej heller kan jag tänka på att undersöka möjlig- 

 heten af dess uppkomst genom förändring af tyngdkraftens 

 riktning i följd af landisens afsmältuing. en möjlighet, på 

 hvilken v. Richthofen efter Albrecht Pencks föredöme fäster 



