389 



uppmärksamheten just med afseende pä de flaska insjöarne. 

 Ty i sådant fall borde Lojobäckenet betraktas som en érö- 

 sionsdal, hvars aflopp befunnit sig i nordvest. Men då förkla- 

 rar reversionsteorin icke öfverensstämmelsen mellan orogrann 

 och stratigrafin, hvilken i Lojobäckenet framträder så klart i 

 följd af att straterna stryka nästan vinkelrätt mot refflorna. 

 Bland utgräfniiigssjöarne särskiljer v. Eichthofen fyra 

 slag. nämligen: 



19) glaciala utsopningssjöar, framalstrade genom att 

 skridisen under sin rörelse bortfejar lösa massor; 



20) glaciala korrasioussjöar, uppkomna genom att skri- 

 disen utslipar bäcken ur fast klyft; 



21) glaciala rotationssjöar, bildade genom att skridisen 

 under roterande rörelse utsvarfvat en rund kittel; 



22) eoliska utgräfningssjöar, uppkomna genom att vin- 

 den bortfört produkterna af den sekulära vittringeu. 



Endast kategorierna 19 och 20 kunna komma i fråga 

 för Lojosjön, och då vi icke funnit några bevis på en vid- 

 sträckt korrasion, som i väsentlig mon skulle hafva bestämt 

 dalarnes riktning, måste äfven kategorin 20 uteslutas. 



Bland inbrottssjöarne särskiljer v. Eichthofen tre slag. 

 nämligen : 



25) vulkaniska instörtningssjöar. uppkomna genom de 

 sammanstörtningar af jordens ytlager, som framkallas af la- 

 vornas sammandragning vid afkylningen: 



26) urlakningssjöar uppkomna genom instörtmng af 

 hvalf öfver håligheter, som bildat sig vid upplösningen af 

 kalkstens-, gips- och bergsaltmassor ; 



27) sättningssjöar, framkallade genom glidning eller 

 sättning af genomfnktade lösa jordlager. 



Äfven bland dessa kategorier kan man icke tveka om 

 valet. Vi hafva uppvisat sannolikheten af att under istiden 



