48 



ning eller parallelt med gneisformationens hufvudzon, längre 

 bort från densamma äfven normalt deremot eller i NNV så- 

 ledes i de tvenne hufvudförklyftningsriktningama hos gneis- 

 graniten och de tvenne lmfvudriktningarna för den archaeiska 

 formationen i södra Finland öfverhufvudtaget (se härom vidare 

 F. J. Wiik: Öfversigt af södra Finlands geologi I och II)- 

 Dock förekomma äfven mellanliggande riktningar, och i all- 

 mänhet kan man konstatera en öfverensstämmelse mellan rikt- 

 ningarna hos de långsträckta brottstyckena och granitkup- 

 pernas yttre konfiguration. Så t. ex. förete de af hornblende- 

 chloritgneis bestående fragmenterna i den i N — S eller NNO 

 gående bergsträckningen ost om gammelstadsfjärden samt 

 hornblende-glimmergneisfragmenterne i de i samma riktning 

 strykande granitbergen vid Westerkulla en öfvervägande N-NO* 

 lig strykning under det att de af förherrskande glimmergneis 

 bestående i de mellanliggande trakterna stryka i medeltal 

 i ONO-lig riktning. Mera sällan visa fragmenterna afrun- 

 dade former utan någon bestämd riktning. Äfven finner man 

 dem stundom böjda i olika riktningar, hvarigenom de förete 

 de mest oregelbundna former. 



Att dessa, genom sin vanligen mörkare färg från den lju- 

 sare färgade röda, i granskapet af brottstyckena hvita gneis- 

 graniten skarpt afstickande bildningar äro verkliga fragmenter 

 af äldre bergarter inbäddade i den jemförelsevis med dem 

 yngre granitmassan, ådagalägges tydligast deraf, att man ofta 

 finner graniten inskjuta uti dem större och mindre gångar och 

 drummer, äfvensom vidare af den metamorfoserande inverkan 

 som graniten visar sig ha utöfvat på dem. För öfrigt, visa 

 sig mindre fragmenter tydligen helt och hållet omflutna af 

 granitmassan, och stundom äfven större sådana, då deras 

 bredsida ligger blottad i en genom förkastning uppkommen 

 eller i en dalgång befintlig vertikal granitvägg. 



