52 



hvari hornblcnde-, chlorit-, felsitskiffer etc. atlagrats. San- 

 nolikt har dessutom, att döma af förhållandet i de inre de- 

 larna af Finland, der i allmänhet de båda gneisformationerna 

 äro mindre rubbade från sitt ursprungliga läge än vid kust. 

 trakterna, glimmergneisformationen ursprungligen varit mäg- 

 tigare än hornblendegneisformationen. 



Såsom man ä priori kunde förutsätta äro brottstycken 

 af glimmergneis mindre förändrade än de af hornblendegneis. 

 Makroskopiskt kan ingen annan förändring konstateras än 

 den af tillkomsten af sekundär granat. Man kan derföre af 

 den i form af brottstycken uppträdande glimmergneisen lika- 

 som af den i sammanhängande skiktsystem särskilja en fjäl- 

 liga fiasrig och skiffrig modifikation, hvilka, isynnerhet den 

 förstnämnda, icke äro så skarpt skilda från graniten, som de 

 af hornblendegneis, men dock i allmänhet genom sin likfor- 

 migt finkorniga (euritartade) struktur väl kunna särskiljas 

 derifrån. Stundom uppträda två eller flere varieteter i de 

 mägtigare brottstyckena i lagervexling. Vanligen äro dock 

 glimmergneisbrottstyckena i motsats till de af hornblendegneis 

 smala men i stället af betydlig längd, ofta blott bildande 

 långsträckta tunna fiasor (Pl. II, tig. 3). Då dessa vanligen 

 sitta tätt till hvarandra blott åtskilda genom smala mellan- 

 lag af granit, får det hela utseende af ett sammanhängande 

 gneissystem, och har väl ofta äfven blifvit ansett för ett så- 

 dant. Möjligt är ock i sjelfva verket, att de upptill skilda 

 gneislagrcn nedtill delvis sammanhänga med hvarandra. I 

 sjelfva verket kan man stundom konstatera ett sådant sam- 

 manhang, i det att på den horizontela ytan parallelt med 

 hvarandra strykande lagerformiga brottstycken af hornblende- 

 eller glimmergneis på en desamma vertikalt afskärande för- 

 klyftningsyta befinnas konvergera nedåt. Äfven kan man 

 stundom i horizontel riktning förfölja den fragmentära gnei- 



