54 ' 



qvarlemnande, af en ringformig vall, företeende sålunda i 

 formelt hänseende en analogi med de vulkaniska ringbergen. 

 Närmast kunna de paralleliseras med de redan af L. v. Buch 

 (Ueber Granit und Gneis. Gesammelte Schriften IV p. 717.) 

 anförda granitdomerna, med de i Erzgebirges gneisgranitter- 

 räng redan länge iakttagna domformiga bildningar, de i Lojo 

 iakttagna af gneis omgifna granitdomerna (Finlands geol. un- 

 dersökning, Beskr. till kartbladet N:o 2 p. 2G), samt de af 

 mig iakttagna i N- — S utsträckta i det inre af granit, till det 

 yttre af porfyr bestående domerna på Åland. 



En egendomlig modifikation af den eruptiva gneisgra- 

 niten är den granulitiska graniten på den i sydost utskjutande 

 udden af Rassbölelandet (Kallviks skatan), hvilken på grund 

 af sin skiffriga struktur i likhet med den i närheten befint- 

 liga, likaledes mer eller mindre skiffriga amfiboliten och dio- 

 riten på kartbladet N:o 3 af Finlands geol. undersökning blif- 

 vit betecknad såsom gneis. Den företer dock icke i likhet 

 med den egentliga gneisen någon vexellagring utan en allt 

 igenom likformigt finkornig, sockerartad struktur och består 

 af öfvervägande fältspat och qvarz med sparsamt inströdda 

 parallelt stälda glimmerfjäll. Den i ONO-lig riktning gående 

 skiffringen betingas förnämligast af smärre lamellära mörka 

 skifferfragmenter eller flisor, hvilka i nära parallel ställning 

 och ställvis mycket ymnigt genomdraga bergmassan analogt 

 med glimmergneisfragmenterna i gneisgraniten norr om gneis- 

 skifferzonen. De äro dock i allmänhet ännu mera intimt 

 förenade med sin grundmassa än dessa sednare, hvilket jemte 

 den granulitiska strukturn talar för att ifrågavarande berg- 

 art varit utsatt för ett starkt tryck vare sig under eller efter 

 sin bildning. Men äfven större fragmenter af hornblende- 

 resp. felsitskifferlager af flere meters längd samt 1—2 meters 

 bredd äro inbäddade i denna granulit, hvilken inskjutit apo- 



