00 



fyser deri samt förvandlat dem vid omkretsen till en berg- 

 art, som makroskopiskt ter sig såsom skiffrig glimmerfels, så 

 att intet tvifvel kan råda om, att denna granulit är en mo- 

 difikation af den eruptiva gneisgraniten. Färgen är hvit i 

 den norra delen af granulitregioncn, der skifferbrottstyckena 

 äro ytterst talrika, röd i den södra delen, der de saknas eller 

 äro glest inströdda, ett förhållande äfvenledes analogt med 

 det ofvannämnda hos den gröfre korniga gneisgraniten, hvars 

 röda färg i närheten af gneisfragmenten öfvergår till hvit. 



Ännu återstår en formation att betrakta, som hittills 

 varit förblandad med gneisgraniten, men som vid närmare 

 skärskådande befinnes bestämdt skild derifrån såväl i geolo- 

 giskt som petrografiskt hänseende. Såväl i ena som i andra 

 ' afseendet visar den sig vara en öfvergångsbilduing mellan den 

 röda gneisgraniten och glimmergneisen, och dymedelst äfven 

 mellan den eruptiva och den sedimentära formationsserien, så 

 att den sannolikaste åsigten rörande denna intressanta for- 

 mations ursprung synes mig vara att betrakta den såsom ur- 

 sprungligen bildande den första stelnade jordskorpan, hvilken 

 man å priori måste förutsätta hafva egt en sådan blandad 

 karakter, som den ifrågavarande bergarten företer. Den är 

 i allmänhet temligen likformig på alla de ställen der den trä- 

 der i dagen: på norra stranden af Botby viken, på Villinge, 

 Degerö, Brandö, Gumtäckt m. fl, ställen, samt skiljer sig re- 

 dan genom sin städse hvita färg från den mestadels löda 

 eruptiva gneisgraniten, i det den, i stället för dennes rådande 

 röda mikrokim, såsom huvudbeståndsdel innehåller hvit fält- 

 spat mestadels oligoklas och äfven ofta något hvit muscovit 

 ersättande biotit. En vidare skiljaktighet är den städse mer 

 eller mindre tydliga flasriga strukturn hos oligoklasgneisgra- 

 niten i motsats till den i allmänhet rent massformiga, och blott 

 i närheten af gneisen något skiffriga strukturn hos den erup- 



