56 



tiva mikroklingneisgraniten, äfvensom vidare frånvaron af 

 brottstycken liknande dem i den röda gneisgraniten. Visser- 

 ligen förekommer här äfven ställvis främmande hornblende- 

 och stundom äfven pyroxenhaltiga inlagringar, men dessa äro 

 intimt förenade med den omslutande massan och hafva mera 

 karakteren af konkretioner. Blott undantagsvis så t. ex. på 

 Willinge anträffas deri enstaka brottstycken af ställvis pyroxen- 

 haltig hornblendeskiffer, äfvensom på Broberget i nordöstra 

 delen af Helsingfors af felsitskiffer och kalksten, men dessa 

 äro föga eller intet metamorfoserade, hvaraf man kan sluta 

 till, att de icke varit inhöljda i en eruptiv smält flytande 

 massa, utan att de blifvit inpressade i oligoklasgneisgraniten 

 vid dess upphöjning genom berglagrens horizontela samman- 

 skjutning. Att en sådan höjning i fast tillstånd af den ur- 

 sprungligen underst liggande oligoklasgraniten till en högre 

 nivå i sjelfva verket cgt rum visar sig tydligt på sistnämnda 

 ställe, i det att densamma här är genomdragen af större och 

 mindre pegmatitgångar, hvars röda mikroklin-fältspat här före- 

 ter en egendomligt bladigt strålig struktur liknande den som 

 stundom anträffas hos albit och härrörande deraf, att kri- 

 stallindividerna varit utsatta för ett så starkt tryck, att spjelk- 

 ningsytorna blifvit krökta och i polariseradt ljus visa samma 

 fenomen som de större fältspatsindividerna hos starkt pres- 

 sad granulit. Oligoklasgneisgraniten visar för öfrigt här en 

 ännu mera gneisartad beskaffenhet än vanligt, i det den ge- 

 nom en omvexling af ljusare gröfre korniga samt mörkare 

 finkorniga till täta ställvis i större och mindre böjningar krökta 

 lager företer en pseudoskiktning, hvilken synes mig kunna 

 paralleliseras med den, som stundom förekommer hos vissa 

 acida eruptiver t. ex. bandporfyr, och glasig rhyolit, äfven- 

 som hos masugnsslagg, här visande sig i en omvexling af lju- 

 sare emaljartade samt mörka rent glasiga, ofta krökta lameller- 



