60 



från Wcsterkulla, taget på gränsen mellan hornblendegneisen 

 och dess metamorfoszon finner man i den inåt eller från 

 granitgränsen vända ändan nästan uteslutande mörk horn- 

 blende. Derpå följer en zon, i livilken det ljusfärgade horn- 

 blendet (pargasiten) öfverväger det mörkfärgade och ställvis 

 öfvergår deri, men skiljes från detsamma icke blott af sin 

 ljusare färg utan äfven genom sin några grader större ut- 

 släckningsvinkel. Amfibolindividerna förete på grund af denna 

 sammanvexning i denna öfvergångszon ofta ett fläckigt ut- 

 seende. Derpå följer slutligen i den mot graniten vända än- 

 dan en zon bestående af uteslutande ljusfärgad horblende i 

 mindre, vanligen afrundade individer. I Pl. III äro smärre 

 partier af dessa tre zoner aftecknade vid 30 gr. förstoring. 

 De större individerna af det ljusfärgade hornblendet förete 

 här stundom en liknande lamellär tvillingsstreckning som den 

 i föregående preparat hos det mörka hornblendet anförda. 

 Ungefär i midten af den till venster liggande delen af Pl. III 

 visar sig en sådan hos tvenne med hvarandra regelbundet 

 sammanvuxna individer af de resp. hornblendearterna. För 

 öfrigt visar sig i stort en hvarfvighet i afseende på fördel- 

 ningen af de färgade och de färglösa beståndsdelarna i det 

 att hornblenderikare lager omvexla med hornblendefattiga. 



Detta preparat visar ögonskenligen, att det ljusfärgade 

 hornblendet (pargasiten) utgör en mellanlänk i hornblende- 

 biotit metamorfosen. Anmärkas kan här, att i vissa smärre 

 grofkristalliniska partier, utmärkande sig genom sin skapolit- 

 halt, i hornblendegneisen från Ulrikasborg vid Helsingfors 

 (F. J. Wiik. Universitetets i Helsingfors linska mineralsam- 

 ling) samma ljusgröna hornblcndeart förekommer jemte den 

 mörka. I en del af dessa partier är hornblendet delvis ersatt 

 af biotit, mer eller mindre tydligt regelbundet sammanvuxen 

 med de öfriga beståndsdelarna. (F. J. Wiik. Min. medd. X 46). 



