61 



Ett preparat taget ungefär på midten af ett långt och 

 smalt gneisfragment vid Botby, strykande i ONO-lig riktning, 

 visade under mikroskopet en blandning af långsträckta bio- 

 tit-individer, ljusgrön hornblende, något chlorit, samt större 

 och mindre violettfärgade granitindivider, äfvensom magnetit, 

 fältspat och qvarz. Till följe af glimmerbladens parallela 

 ställning visar sig strukturen här i motsats mot de tvenne 

 föregående preparaten tydligt skiffrig sannolikt beroende på 

 den olika riktningen, i det nämligen, såsom redan ofvanför 

 framhållits, de i ONO-lig riktning strykande brottstyckena i 

 allmänhet varit underkastade ett större tryck än de i mot- 

 satt riktning gående. Till följe af den ringare mägtigheten 

 och möjligen äfven till en del på grund af det starkare tryc- 

 ket visar sig äfven här en högre grad af metamorfos än i 

 de föregående fallen. 



Här visar sig för öfrigt ännu tydligare än i föregående 

 preparat biotitens härstamning från hornblende, i det att man 

 på flere ställen kan skönja en regelbunden sammanvexning 

 mellan dem. I de större bruna biotit-individerna afskurna 

 normalt mot den basiska spjelkningsytan visar sig ställvis 

 utan skarp gräns långsträckta partier af ljusgrön hornblende, 

 som visserligen närmast biotiten företer aggregatpolarisation, 

 men i det inre homogen. Vinkeln mellan hornblendets och bio- 

 titens positiva utsläckningsriktning är 25° å 28°, och då denna 

 hos hornblendet går ungefär normalt mot den lamellära tvil- 

 lingsstreckningen parallelt med nc-pl., som ställvis synes hos 

 detsamma, så afviker således biotitens basiska plan omkr. 

 63° (= 90°— 27°) från nämnda plan, och således 74°— 63° 

 =s 11° (omkr.) från a-pl. (co P <x ) hos hornblendet, hvars 

 utsläckningsvinkel således blir - 16°. 



En omständighet kan här förtjena anföras nämligen fö- 

 rekomsten af större och mindre mörka fläckar utan skarp 



