62 



begränsning i biotiten, tydligen identiska med s. k. „pleo- 

 cliroitiska gårdar". Att de här förekomma talrikare än van- 

 ligt står tydligen i samband med den ymnigare magnetithal- 

 ten, i det att Michel-Lévy's förklaring af desamma, att de 

 nämligen berodde på en större halt af jernrikare molekyler, 

 här naturenligen låter tillämpa sig. 



Ett preparat af det i Pl. II, tig 2, aftecknade brottstyc- 

 ket af chloritisk gneis visar en liknande sammanvexning mel- 

 lan ljus, nästan färglös hornblende och svagt grönt färgad 

 chlorit som den i föregående preparat mellan hornblende och 

 biotit. En större långsträckt chlorit-individ med utsläckning 

 parallelt med längdriktningen visar ett mindre parti dermed 

 intimt och utan skarp gräns förenad pargasitartad amphibol, 

 hvars utsläckningsriktning är omkring 27° från chloritens, 

 således i det närmaste lika med den ofvannämnda mellan horn- 

 blende och biotit. Chloriten intager således i detta brott- 

 stycke biotitens plats i hornblendemetamorfosen. Hornblen- 

 dets (pargasitens) egen utsläckning är här omkr. 20°, hvar- 

 före således chloritens c-pl. och hornblendets a-pl. synes af- 

 vika endast 7° från hvaranda. Det behöfver väl ej anmärkas, 

 att denna bestämning endast kan vara approximativ, då icke 

 kristallindividernas läge kan med säkerhet bestämmas. Dock 

 framgår dcraf tydligt, att verkligen en regelbunden samman- 

 vexning förefinnes, och att de båda nämnda planerna hos de 

 tvenne med hvarandra förbundna mineralierna chlorit resp. 

 biotit samt hornblende icke gå parallelt utan afvika från hvar- 

 andra genom en bestämd mindre vinkel, sannolikt motsva- 

 rande den för de långsträckta bladiga mikroliterna i bladigt 

 afsöndrad amphibol och pyroxen (anthophyllit, hypersthen, 

 diallag), af Tschermak (Ueber Pyroxen und Ampbibol, Mine- 

 ral, Mitheil, 1871. 1 Heft p. 27) beräknad till 16° från a-pl. 

 i diallag från Volpersdorf och af mig i malakolit från Ojamo 



