64 



den röda euritgneisen från hornblendegneisterrängen i södra 

 delen af Ulrikasborgstrakten vid Helsingfors, som förekom- 

 mer såsom brottstycken i den derstädes uppträdande pegma- 

 titen, äfvensom en liknande röd gneis i norra delen af samma 

 terräng, förekommande såsom brottstycken i gneisgranit, i 

 stället för hornblende, som ingår i den med hornblenclegnei- 

 sen vexellagrande röda gneisen, innehålla chlorit och epidot. 

 Då nu peginatiten måste antagas hafva uppkommit genom 

 öfverhettade kiselhaltiga solutioner och de ifrågavarande chlo- 

 ritgneisbrottstyckena genomdragas af qvarzdrummer, hvilka 

 tydligen uppstått på enahanda sätt, så kan man sluta till att 

 vid bildandet af chloriten och epidoten öfverhettadt vatten 

 varit i högre grad verksamt än vid bildningen af biotit och 

 granat. 



I sammanhang härmed må vidare nämnas, att chlorit 

 och epidot samt ställvis äfven något granat anträffas i den 

 ofvanför nämnda oligoklas-gneisgraniten på Broberget vid Hel- 

 singfors, der den såväl makro- som mikroskopiskt visar sig 

 ha varit utsatt för ett starkt sidotryck, samt genomdrages af 

 större pegmatitgångar samt finare qvarzdrummer. Vid sidorna 

 af dessa sednare äfvensom i det inre af den hufvudsakligen 

 af förvittrad plagioklas bestående bergarten finner man un- 

 der mikroskopet chlorit och epidot tydligen uppkomna af 

 hornblende, hvilken också anträffas i en syenitartad i nära 

 förening med den hvita gneisgraniten stående bergart. I all- 

 mänhet är den hvita gneisgraniten genom sin relativt större 

 plagioklashalt äfven som genom sin halt af amfibol pyroxen 

 eller bronzit, så t. ex. i den från Suomusjärvi, vid Tammer- 

 fors och Borgå af mera basisk natur än den röda gneis- 

 graniten. 



Såsom man redan makroskopiskt kan sluta till kan af 

 biotit och således indirekte af hornblende äfven granat och 



