gneis eller hornblendegneis. I allmänhet torde väl redan den 

 yttre formen af brottstyckena kunna sägas vara bestämmande 

 härvid (se ofvanför samt Pl. II. Fig. 1 och 3). Mikrosko- 

 piskt utmärker sig glimmorgneisen från hornblendegneisen ge- 

 nom föga eller ingen magnetit och en ofta ljusare färg hos 

 biotiten. Från den i större sammanhängande massor upp- 

 trädande glimmergneisen skiljer sig den fragmentariska föga 

 eller intet. Ben mest karakteristiska beståndsdelen är gra- 

 naten, som i de metamorfoserade gneisfragmenterna städse 

 uppträder med afrundade konturer, men dercmot i den ur- 

 sprungliga eller primära glimmergneisen visar skarpa kristall- 

 konturer (ikositetraedern). Äfvcn mikroskopiska kristaller fö- 

 rete i denna sednare gneis tydliga kristallkonturer, så t. ex. 

 mörk violett färgade zirkonkristaller i den ofvanför nämnda 

 biotit-gneisen vid Gammelstaden innehållande gula med qvarz 

 inpregnerade cordieritindivider. Då enligt regeln kristaller med 

 kantiga konturer förekomma hos primära, sådana med af- 

 rundade hos sekundära metamorfoserade bergarter, så framgår 

 häraf, att de älsta glimmergneisarterna äro ursprungliga (icke 

 metamorfiska) ur öfverhettadt vatten utfälda kemiska sedi- 

 menter. 



För fullständighetens skull må här ännu ett preparat 

 anföras af det ofvanför nämnda felsitskifferbrottstycket från 

 Dickursby, hvilket under mikroskopet företer en lagervexling 

 af smala finkorniga mörka biotitrika lager och ljusa något 

 gröfre korniga fältspat- och qvarzrikare lager. Då i allmän- 

 het taget denna skiffer ganska mycket liknar den på liass- 

 böle och annorstädes med hornblendeskiffer omvexlande fel- 

 sitskiffern, så har den väl ursprungligen äfven varit en sådan, 

 och visar sig sålunda denna lika litet påverkad af gneisgra- 

 niten som biotitgneisen. 



Det är sålunda hufvudsakligen blott hornblendegneisen, 



